ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 червня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2859/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевська Н.М., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Корчинскька М.В.

за участю представників учасників справи:
від Чорноморської міської ради - не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма Стройтекс” – Якових Є.В., за ордером;
від прокуратури – Дичко В.О., за посвідченням;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса 
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року, м. Одеса, суддя Невінгловська Ю.М., повний текст рішення складено та підписано 20.01.2022 року
у справі № 916/2859/21
за позовом Чорноморської міської ради, м. Чорноморськ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма Стройтекс”, м.Чорноморськ
за участю Чорноморської окружної прокуратури Одеської області, м. Чорноморськ
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У вересні 2021 року позивач – Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2954/21) до відповідача - ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”, в якій просить суд:
1)Визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради № 564/31 -VII від 17.04.2020 “Про поновлення ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13Д”.
2)Визнати недійсним договір оренди землі № 40, укладений 13.05.2020 між Чорноморською міською радою Одеської області код ЄДРПОУ 25932851 та ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” (код ЄДРПОУ 33202878).
3)Зобов`язати ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” (код ЄДРПОУ 33202878) повернути у комунальну власність в особі Чорноморської міської ради земельну ділянку площею 0,7818 га з кадастровим номером 5110800000:02:026:0066, шляхом складання та підписання акту прийому-передачі між Чорноморською міською радою та ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Чорноморської міської ради № 564/31 -VII від 17.04.2020, яке прийняте з порушенням земельного законодавства України та яке підлягає скасуванню, укладено спірний договір оренди з ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” який повинен бути визнаний недійсним, а об`єкт оренди повернутий у комунальну власність.
На думку позивача, фактично було здійснено нову передачу права на земельну ділянку, а не поновлення договору оренди землі, оскільки договір оренди земельної ділянки припинено внаслідок його розірвання 13.04.2020 та земельна ділянка повернута Чорноморській міській раді за актом прийому-передачі, отже Чорноморською міською радою прийнято 17.04.2020 оскаржуване рішення про поновлення договору оренди, з порушенням вимог земельного законодавства та Закону України “Про оренду землі”. А також позивач вказує, що, виходячи зі змісту положень ст. 134 Земельного кодексу України, земельна ділянка або права на неї могли бути передані повторно лише на конкурентних засадах (земельних торгах).
Крім того, позивач стверджує, що спірну земельну ділянку водного фонду, яка перебуває в межах прибережної захисної смуги, передано в оренду юридичній особі, для цілей, що суперечать цілям використання землі вказаної категорії, що призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки під прибережною захисною смугою у спосіб не передбачений законом, а саме при передачі земельної ділянки порушено вимоги ст. 88 Водного кодексу України, ст. 134 Земельного кодексу України, за відсутності проектної документації із встановлення прибережної захисної смуги на земельній ділянці 5110800000:02:026:0066.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі №916/2859/21 у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки міською радою було самостійно визначено порядок поновлення договору оренду на новий строк шляхом укладення договору у новій редакції, у спосіб, який не передбачений чинним законодавством, але і прямо не заборонений, дані обставини не можуть бути підставою для визнання такого рішення незаконним, з урахуванням того, що дії відповідача були направлені виключно на продовження права користування спірною земельною ділянкою в законний спосіб.
За таких обставин, доводи позивача щодо того, що вказана земельна ділянка передана без проекту землеустрою, всупереч вимогам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066, крім цього позивачем не обґрунтовано, яким чином цільове призначення вказаної земельної ділянки, а саме розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони, берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд, суперечить чинному законодавству України. Тому суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вимоги Чорноморської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради № 564/31 -VII від 17.04.2020 “Про поновлення ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13Д”, а також про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі № 40, укладеного 13.05.2020р., на підставі вказаного рішення. При цьому, оскільки вимога про зобов`язання відповідача повернути у комунальну власність земельну ділянку є похідною від наведених вище вимог, вимога у цій частині також не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі №916/2859/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача судовий збір.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що оскільки договір оренди земельної ділянки припинено внаслідок його розірвання 13.04.2020 та земельну ділянку повернуто, Чорноморською міською радою прийнято 17.04.2020 оскаржуване рішення про поновлення договору оренди, у порушення вимог земельного законодавства та Закону України «Про оренду землі».
Спірна земельна ділянка, яка вільна від забудови, не відноситься до земель, які згідно положень ст.134 Земельного кодексу України не підлягають передачі в оренду на конкурентних засадах, а тому не могла передаватися відповідачу або будь-якій іншій особі інакше, ніж за наслідками аукціону.
В зв`язку з чим, апелянт вважає, що судом зроблено невірний висновок щодо відсутності підстав для визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування і визнання правочину недійсним.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі № 916/2859/21, справу призначено до судового розгляду на 30.06.2022 об 11:00 год.
Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні представник прокуратури підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, а представник відповідача підтримав свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник Чорноморської міської ради в судове засідання не з`явився. Про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі № 916/2859/21 відповідає вимогам чинного законодавства України і відсутні підстави для його скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

23.08.2013 між Іллічівською міською радою Одеської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” (орендар) було укладено договір оренди землі №67, відповідно до умов якого орендодавець на підставі Закону України “Про оренду землі” та рішення Іллічівської міської ради від 06.10.2010 № 696/14-V “Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” земельної ділянки площею 1,0528 га”, від 16.12.2011 №132/33-VI “Про внесення змін в рішення Іллічівської міської ради від 06.10.2010 №696/14-V”, рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 16.05.2013 №147 “Про присвоєння адреси земельній ділянці ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”” надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,7818 га несільськогосподарського призначення, із земель рекреаційного призначення (кадастровий номер 5110800000:02:026:0066), що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, вул. Набережна, 13-Д, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, строком на 10 років.
Згідно п.3.2 договору №67, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п.5.1, 5.2 договору №67, земельна ділянка передається в оренду для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони (берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд) в районі кемпінгу “Україна” та прикордонної застави (район вул. Набережна) в прибережній зоні м. Іллічівська. Категорія земель за основним цільовим призначенням: Е.07.02 - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту.
Як передбачено п.6.1 договору №67, передача земельної ділянки в оренду здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (на підставі ст. 123 Земельного кодексу України).
Пунктом 9.1 договору №67 визначено, що відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, враховуючи Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку Відділу Держземагенства у м. Іллічівську Одеської області від 10.06.2013 №НВ-5100275662013, відомості про обмеження на даній земельній ділянці не зареєстровані.
За п. п. 13.1, 13.2 договору №67, зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Цей договір може бути достроково розірвано за взаємною згодою сторін.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу станом на 17.09.2013 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 02.09.2013 проведено державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору оренди землі №67 від 23.08.2021 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 (цільове призначення – для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони) берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд).
Відповідно до Постанови Верховної ради України № 984-VIII “Про перейменування окремих населених пунктів та районів”, місто Іллічівськ було перейменовано на місто Чорноморськ.
17.04.2020 рішенням Чорноморської міської ради “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д” №564/31-VII, було поновлено ТОВ “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договір оренди землі площею 0,7818 га (кадастровий номер 5110800000:02:026:0066), (код КВЦПЗ: 07.02 "для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту"), за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д строком на 49 років та вирішено, зокрема, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”  укласти договір оренди землі в новій редакції, оформити речові права на земельну ділянку відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". А також вирішено припинити договір оренди землі № 67 від 23 серпня 2013 року, номер запису про інше речове право 2517642 від 02.09.2012, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 141920851108, шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, враховуючи пункт 2.1 цього рішення.
13.04.2020 між Чорноморською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” укладено договір про розірвання договору оренди землі №11, відповідно до умов якого, на підставі рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 17.04.2020 №564/31-VII “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д”, орендодавець і орендар дійшли згоди добровільно розірвати договір оренди землі від 23.08.2013 №67, право оренди зареєстровано згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.09.2013 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 141920851108, номер запису про інше речове право: 2517642. З моменту набрання чинності цього договору Договір оренди землі від 23.08.2013 №67, право оренди зареєстровано згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.09.2013 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 141920851108, номер запису про інше речове право: 2517642 припиняє свою дію. Зобов`язання сторін, що виникли з Договору оренди землі припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками. Орендар повертає орендодавцю земельну ділянку несільськогосподарського призначення до земель рекреаційного призначення з видом використання: для розташування спортивно- оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштуванням прибережної зони (берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд) в районі кемпінгу “Україна” та прикордонної застави (район вул. Набережна) в прибережній зоні м. Іллічівська з кадастровим номером 5110800000:02:026:0066, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д, в якісному стані, придатному для її використання за цільовим призначенням, не гіршому, ніж на час передачі її в оренду, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки.
Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д на 13 квітня 2020 р., вказану земельну ділянку було повернуто Чорноморській міській раді.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу станом на 25.05.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 25.05.2020 проведено державну реєстрацію припинення іншого речового права на підставі договору про розірвання договору оренди землі №11 від 13.04.2020 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 (цільове призначення – для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони) берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд).
13.05.2020 між Чорноморською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” (Орендар) укладено договір оренди землі №40, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі Закону України “Про оренду землі” та рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 17.04.2020 №564/31-VII “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д” надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,7818 га із земель рекреаційного призначення, для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштуванням прибережної зони (берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд) в районі кемпінгу “Україна” та прикордонної застави (район вул. Набережна) в прибережній зоні м. Іллічівська, з кадастровим номером 51 10800000:02:026:0066, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д., строком на 49 років.
Згідно п.п. 5.1, 5.2 договору №40, земельна ділянка передається в оренду (вид використання земельної ділянки) - для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони (берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд) в районі кемпінгу “Україна” та прикордонної застави (район вул. Набережна) в прибережній зоні м. Іллічівська. Цільове призначення земельної ділянки 07.02 - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури та спорту.
Відповідно до п.8.1 договору №40, відповідно до ст. ст. 100, 111 Земельного кодексу України та згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого Відділом у м. Чорноморську Міськрайонного управління в Овідіопольсьлсому районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.03.2020р. № НВ-5113975972020, відомості про обмеження у використані земельної ділянки встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012р. № 1051, не зареєстровані.
Як передбачено п.14.1 договору №40, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.
За актом прийому-передачі б/н земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д, який є невід`ємною частиною договору оренди землі №40 було передано вказану земельні ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу станом на 28.05.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 28.05.2020 проведено державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору оренди землі №40 від 13.05.2020 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 (цільове призначення – для розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони) берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд).
Відповідно до витягу станом на 10.12.2020р. з Державного земельного кадастру про обмеження у використанні земель, земельна ділянка за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 має обмеження на проведення господарської діяльності згідно ст. 87 Водного кодексу України.
Як вказує позивач, фактично було здійснено нову передачу права на земельну ділянку, а не поновлення договору оренди землі, а новий договір укладено з порушенням законодавства, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради № 564/31 -VII від 17.04.2020, визнання недійсним договору оренди землі № 40, від 13.05.2020 та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС”) повернути у комунальну власність земельну ділянку площею 0,7818 га з кадастровим номером 5110800000:02:026:0066.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Приписами ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Положеннями ст. 13 Закону України “Про оренду землі” встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Як передбачено ст. 6 Закону України “Про оренду землі”, Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі
Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України “Про оренду землі”, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.
          Як вбачається з матеріалів справи, Чорноморська міська рада прийняла рішення “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д” №564/31-VII від 17.04.2020 шляхом укладення договору оренди у новій редакції, на підставі якого було прийнято рішення про розірвання попереднього договору за взаємною згодою сторін.
На виконання вказаного рішення було укладено договір про розірвання договору оренди №11 від 13.04.2020 та договір оренди землі №40 від 13.05.2020.
Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що доводи відповідача щодо помилковості дати укладення договору про розірвання договору оренди землі №11, зазначеного в ньому, підтверджуються фактичними обставинами, встановленими судом, а саме: 
По-перше, рішення Чорноморської міської ради “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13-Д” №564/31-VII від 17.04.2020р. прийнято пізніше, ніж датовано договір №11, який укладено на підставі такого рішення.
По-друге, положення договору №11 містять посилання на вищезазначене рішення міської ради від 17.04.2020р., що є неможливим з урахуванням порядку прийняття рішень органами місцевого самоврядування.
По-третє, зі змісту рішення міської ради №564/31-VII, вбачається, що тільки 14.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” звернулось до Чорноморської міської ради про поновлення договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул; Набережна, 13-Д”, тобто звернення відбулось пізніше, ніж датовано договір №11, що свідчить про невідповідність дати укладення договору про розірвання договору оренди №11 фактичним намірам орендаря.
Крім того, у додаткових поясненнях позивач визнав факт того, що “квітень” замість” “травня” у тексті договору про розірвання договору оренди земельної ділянки № 11 було вказано помилково. Також реєстрація припинення речового права за розірваним договором відбулася в травні, а не в квітні 2020 року.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість дати укладення договору про розірвання договору оренди №11 13.04.2020р. та вважає, що з огляду на більшу вірогідність доказів, дійсною датою укладення даного договору є 13.05.2020.
Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №                145/2047/16-ц зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 
Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Наведені правові норми визначають загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Відповідно до ст.32-2 Закону України “Про оренду землі”, поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.
За частиною 4 ст. 126-1 Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Приписами ст. 33 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Змісту даної норми Конституції України відповідає ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", якою визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.
За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування (нормативні та інші акти) з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
При цьому потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки")
Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного Цивільного суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц вказується про принцип contra proferentem – слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».
З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки міською радою було самостійно визначено порядок поновлення договору оренду на новий строк шляхом укладення договору у новій редакції, у спосіб, який не передбачений чинним законодавством, але і прямо не заборонений, дані обставини не можуть бути підставою для визнання такого рішення незаконним, з урахуванням того, що дії відповідача були направлені виключно на продовження права користування спірною земельною ділянкою в законний спосіб.
Враховуючи викладене, оскільки саме позивачем - Чорноморською міською радою було прийнято рішення №564/31-VII від 17.04.2020 про поновлення договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 5110800000:02:026:0066) шляхом укладення договору оренди у новій редакції, всі негативні наслідки спірного рішення повинні бути покладені саме на міську раду, як орган місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок. При цьому, виправлення минулої “помилки” не повинно непропорційним чином втручатися в нове право, набуте відповідачем, який покладався на легітимність добросовісних дій міської ради.
За таких обставин, з урахуванням принципів справедливості та верховенства права, судова колегія не вбачає підстав як для задоволення вимог прокурора в апеляційній скарзі, так і для задоволення вимоги Чорноморської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради № 564/31 -VII від 17.04.2020 “Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договору оренди землі площею 0,7818 га за адресою Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Набережна, 13Д”, а також про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі № 40, укладеного 13.05.2020, укладеного на підставі вказаного рішення. При цьому, оскільки вимога про зобов`язання відповідача повернути у комунальну власність земельну ділянку є похідною від наведених вище вимог, вимога у цій частині також вірно місцевим господарським судом не задоволена.
Крім того, нормами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Абзацом 22 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України встановлено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.
Оскільки рішенням Чорноморської міської ради № 564/31-VII від 17.04.2020 фактично було поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” договір оренди земельною ділянкою (кадастровий номер 5110800000:02:026:0066) саме шляхом укладання нового договору оренди №40 від 13.05.2020 на новий строк, то у даному випадку не підлягала передачі в оренду вказана земельна ділянка на конкурентних засадах (на земельних торгах).
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 відноситься до водоохоронної зони вздовж Чорного моря та має обмеження на проведення господарської діяльності згідно ст. 87 Водного кодексу України.
Згідно ч.1,2,3 ст. 87 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється. На території водоохоронних зон забороняється: 1) використання стійких та сильнодіючих пестицидів; 2) влаштування кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; 3) скидання неочищених стічних вод, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), а також у потічки.
Частинами 5, 6 ст. 87 Водного кодексу України передбачено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. 
Частиною 5 ст. 88 Водного кодексу України визначено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою (ст. 88 Водного кодексу України).
Рішенням Іллічівської міської ради від 12.06.2015 № 632/21-VI затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги Чорного моря, в межах м. Іллічівська Одеської області, та, до вказаного рішення долучено схему водоохоронної зони Чорного моря в межах м. Іллічівська Одеської області.
Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України, прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. У прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: 1) застосування стійких та сильнодіючих пестицидів; 2) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; 3) влаштування вигрібів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1 кубічного метра на добу; 4) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; 5) випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Аналогічні обмеження використання прибережної захисної смуги уздовж морів, морських заток і лиманів викладені в ст. 62 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що з моменту передачі земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066 за договором оренди землі №67 від 23.08.2013 та після поновлення строку користування такою земельною ділянкою, на підставі договору оренди землі №40 від 13.05.2020, цільове призначення вказаної земельної ділянки не змінювалося, отже в даному випадку не був потрібен оновлений проект землеустрою.
При цьому дійсно вбачається, що положення договорів оренди землі №67 від 23.08.2013 та №40 від 13.05.2020 ідентичні щодо обмежень користування земельною ділянкою, проте з 2013 року позивачем такі положення договору не оскаржувалися і в будь-якому випадку додаткові обмеженні чи інші умови можуть бути визначені сторонами шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди землі.
За таких обставин, доводи позивача та апелянта щодо того, що вказана земельна ділянка була передана без проекту землеустрою, всупереч вимогам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи, а також ані позивачем, ані прокурором не доведено належними та допустимими доказами зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером 5110800000:02:026:0066, крім цього позивачем та прокурором не обґрунтовано, яким чином цільове призначення вказаної земельної ділянки, а саме, розташування спортивно-оздоровчого комплексу з яхт-клубом та облаштування прибережної зони, берегоукріплення та будівництво гідротехнічних протизсувних споруд, суперечить чинному законодавству України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, суд доходить висновку про недоведеність та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради № 564/31-VII від 17.04.2020, визнання недійсним договору оренди землі №40 від 13.05.2020 та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СТРОЙТЕКС” повернути у комунальну власність земельну ділянку площею 0,7818 га з кадастровим номером 5110800000:02:026:0066.
Враховуючи викладене, доводи Заступника керівника Одеської обласної прокуратури викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі № 916/2859/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі № 916/2859/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 року у справі № 916/2859/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 30.06.2022 року. 
Повний текст постанови складено 04 липння 2022 року.

Головуючий суддя                                                                      Г.І. Діброва
Суддя                                                                                          А.І. Ярош
                                                                                          Н.М. Принцевська