Ухвала
04 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 685/225/21
провадження № 61-6987ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 
2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільське» про витребування майна 
з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільське» (далі - ТОВ «Подільське») про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до акта про проведення прилюдних торгів від 07 серпня 2006 року переможцем цих торгів 
з реалізації адміністративного будинку та приміщення станції 
лінійно-монтажної ремонтної дільниці (далі - ЛМРД) загальною площею 1 429,4 кв. м; асфальтованої площадки - 7 776 кв м; асфальтованої площадки зернотоку - 1 360 кв. м визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежність» (далі - ТОВ «Незалежність»).
14 вересня 2007 державним нотаріусом посвідчено, що ТОВ «Незалежність» придбало вказане майно: адміністративний будинок та приміщення ЛМРД за 268 000 грн; асфальтовану площадку - 31 600 грн; асфальтовану площадку зернотоку - 5 200 грн, про що видано свідоцтво. Загальна вартість придбаного ТОВ «Незалежність» на прилюдних торгах майна становить 304 800 грн.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Теофіпльського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2007 року 
за ТОВ «Незалежність» зареєстровано право власності на нежиле приміщення, лінійно-монтажна ремонтна дільниця за адресою: АДРЕСА_1 .
06 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Незалежність» укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, лінійно-монтажної ремонтної дільниці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 також вказувала, що з серпня 2014 року ТОВ «Подільське» перешкоджає їй користуватися частиною асфальтованої площадки розміром 352 кв. м та асфальтною площадкою зернотоку площею 
1 360 кв. м, збудувавши триметрову залізобетонну загорожу, що позбавило її можливості доступу до свого майна та можливості його вільно використовувати і розпоряджатися.
Оскільки відповідач не реагує на звернення позивача про усунення перешкод у користуванні спірним майном, тому ОСОБА_1 просила суд витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Подільське» площадку зернотоку площею 0,125 га (1 252 кв. м) та асфальтну площадку - 0,0352 га (352 кв. м), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області 
від 25 жовтня 2021 року (у складі судді Бурлак Г. І.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року 
(у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.) рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 
2021 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами про порушення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірних асфальтних площадок, як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист, адже відповідно до умов договору купівлі-продажу від 06 серпня 2010 року ОСОБА_1 придбала у ТОВ «Незалежність» саме нежитлове приміщення, ЛМРД, що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 . А спірні асфальтні площадки є окремим майном, що придбано ТОВ «Незалежність» на прилюдних торгах 07 серпня 2006 року й не є складовою частиною нерухомого майна, що було передано товариством ОСОБА_1 відповідно до умов договору купівлі-продажу від 06 серпня 2010 року.
20 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права 
на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Предметом позову у цій справі є витребування з чужого незаконного володіння у ТОВ «Подільське» площадки зернотоку площею 0,125 га 
(1 252 кв. м, 5 200 грн) та асфальтованої площадки - 0,0352 га (352 кв. м, 31 600 грн), що розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 .
Як вбачається із судових рішень попередніх інстанцій загальна вартість майна, яке заявниця просить витребувати, становить 36 800 грн 
(5 200 грн + 31 600 грн). Разом з тим, відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 квітня 2010 року, доданого до касаційної скарги, загальна вартість майна, яке заявниця просить витребувати, становить 18 580 грн (15 525 грн + 3 055 грн). Отже, ціна позову станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 
248 000 грн).
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, справа на судові рішення, у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільське» про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк