Ухвала
Іменем України
17 червня 2022 року
м. Київ
справа № 177/2318/18 
провадження № 61-4164ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., 
Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скоробагатько Володимир Юрійович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .
За життя ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,9078 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 064394, виданого на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації 
від 20 березня 2003 року.
09 жовтня 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 09 жовтня 2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 3590, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9078 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 .
З метою прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлаки Р. О. (далі - приватний нотаріус Криворізького МНО), проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної діївід 01 червня 2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також заповіт від імені ОСОБА_5 , складений на ім`я ОСОБА_2 «з апострофом», а особа, яка звернулася до нотаріальної контори в прізвищі апострофа не має.
Позивач також вказувала, що вона з об`єктивних причин пропустила строк на прийняття спадщини після смерті матері, оскільки її мати на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з червня 2010 року проживала без реєстрації разом з нею до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, вона вважала, що прийняла спадщину, а тому не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.
Крім того, до вказаних обставин додалися ще й трагічні, непереборні обставини особистого характеру, які завадили їй вчасно звернутися 
із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просила суд:
- визнати за нею право на спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визначити їй додатковий строк три місяці після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері 
ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області 
від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Додатковий строк тривалістю три місяці обчислювати з дня набрання даним рішенням законної сили.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області 
від 29 листопада 2021 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що підстави пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 
є поважними, оскільки в неї виникли істотні, непереборні та об`єктивні труднощі для реалізації своїх спадкових прав протягом визначеного законом строку. Тому відповідно до вимог статті 1272 ЦК України їй необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 .
Щодо позовних вимог про визнання права на спадкування за заповітом, то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту прав позивача на спадщину після смерті матері, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 та Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області не є неналежними відповідачами у справі, 
а, отже, не є спадкоємцями померлої ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі, поданій у травні 2022 року,  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скоробагатько В. Ю., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову 
у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику: надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) ним подається касаційна скарга, а також копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; документ, що підтверджує його сплату, або докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
У червні 2022 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду 
від 12 травня 2022 року від  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скоробагатько В. Ю., надійшла уточнена касаційна скарга, в якій зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) ним подається касаційна скарга, а також копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; документ, що підтверджує його сплату, відповідно до закону.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України 
(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
Касаційна скарга мотивована тим, що суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Строгова Г. Г. не мала приймати участь у розгляді даної справи, оскільки вона розглядала справу № 177/1693/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького МНО Бурлак Р. О., про встановлення фактів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, належності заповіту та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .
За життя ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,9078 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 064394, виданого на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації 
від 20 березня 2003 року.
09 жовтня 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 09 жовтня 2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 3590, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9078 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи № 49/2011 заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З метою прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлаки Р. О., проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 01 червня 2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також заповіт від імені 
ОСОБА_5 , складений на ім`я ОСОБА_2 «з апострофом», а особа, яка звернулася до нотаріальної контори в прізвищі апострофа не має.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області 
від 16 грудня 2013 року у справі № 177/1693/13-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О., про встановлення фактів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, належності заповіту та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, задоволено частково. Встановлено факт належності ОСОБА_2 документа, а саме: заповіту, складеного ОСОБА_5 від 09 жовтня 2001 року, посвідченого завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3590.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року у справі № 214/9045/14-ц позов  ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено за ОСОБА_2 додатковий строк три місяці для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебіг строку обчислювати з дня набрання чинності рішенням.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, з мотивів, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі усіх спадкоємців.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав, зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, оскільки її мати на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з червня 2010 року проживала без реєстрації разом з нею за адресою до дня своєї смерті за іншою адресою: АДРЕСА_2 , а тому не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою 
у встановлений законом строк.
Також позивач вказувала, що до вказаних обставин додалися ще й трагічні, непереборні та об`єктивні обставини. Так, 16 червня 2010 року у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) загинули її невістка ОСОБА_6 та чотирилітня онука. Трирічний онук Єгор, опікуном якого вона на теперішній час призначена та якого виховує одна, створюючи умови для його існування, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
в ДТП загинув її син та тато ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_5 . Вказані обставини, а саме стан горя, розпачу, безвиході, для подолання якого у неї не вистачало сил, підтримки рідних та близьких, постійне перебування в лікарні з онуком, завадили їй вчасно звернутися 
з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини 
(статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року у справі 6-85цс12, 
від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 
2016 року у справі № 6-1215цс16.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що наведені позивачем причини є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 766/81/20 (провадження № 61-12364св20), 
від 02 грудня 2021 року у справі № 758/8342/19 (провадження 
№ 61-1331св21) та від 08 грудня 2021 року у справі № 205/3310/20 (провадження № 61-2087св21).
Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).
Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права вказано також у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року 
у справі № 638/19732/19 (провадження № 61-5620св21) та від 18 лютого 2022 року у справі № 338/46/21 (провадження № 61-20304св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник в уточненій касаційній скарзі послалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначила, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду 
від 12 листопада 2048 року у справі № 136/200/17 (провадження 
№ 61-18428св18).
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини 
є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. 
Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону 
не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
У постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 136/200/17 (провадження № 61-18428св18) Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, відповідно до яких у задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки ОСОБА_10 за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.
Таким чином, у вказаній справі встановлено інші фактичні обставини, ніж 
у цій справі, а їхній зміст не свідчить, що правовідносини є подібними.
Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником в апеляційній скарзі, та є такими, що зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень. Переоцінка доказів не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скоробагатько Володимир Юрійович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк