П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/25914/21	
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді - доповідача - Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області від 02.11.2021 року № 104650008336 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 04.11.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що має право на пенсію за віком, у зв`язку з чим 27.10.2021 року звернулася з відповідною заявою та документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, проте отримала відмову із посиланням на відсутність достатнього загального стажу, а саме: за розрахунком відповідача загальний стаж складає 8 років 11 місяці замість необхідного - 28 років. Крім того, оскаржуваним рішенням відмовлено у зарахуванні періоду до стажу роботи по трудовій книжці у зв`язку із порушенням інструкції ведення трудових книжок, зарахування періоду навчання та догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку. Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною та зазначала, що порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки працівник не може нести відповідальність за заповнення трудової книжки відповідальною особою.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року в задоволенні позову   ОСОБА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилалася на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві. Зокрема, апелянт із посиланням на рішення Верховного Суду від 22.11.2018 року по справі 947/118/15-а та від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а наголошувала на тому, що порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки працівник не несе відповідальність за заповнення трудової книжки відповідальною особою.
Відповідач, ГУ ПФ України в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року – залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданим 07.09.1999 року Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку. На другій сторінці вказаного паспорту прізвище його отримувача російською мовою зазначене як « ОСОБА_2 » (а.с.15-16).
Згідно довідки від 04.02.2015 року № 3244-4438 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично вона проживає в м. Вишневе, Бучанський район, Київська область(а.с.18).
27.10.2021 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, до якої надала документи необхідні для призначення пенсії.
Так, позивачем наданий наступний перелік документів до пенсійного органу:
Атестат № 12713 Донецького професійно-технічного училища обласного (міського) управління побутового обслуговування населення на ім`я ОСОБА_3 про закінчення училища 25 липня 1982 року за спеціальністю: кравець жіночого верхнього одягу (а.с.12).
Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 20.02.1982 року Палацом урочистих подій м. Донецьк, згідно якого 20 лютого 1982 року (російською) « ОСОБА_4 » та (російською) « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб (а.с.14).
Диплом НОМЕР_3 від 29 червня 1992 року на ім`я ОСОБА_6 , про закінчення в 1992 році Макіївського педагогічного училища за спеціальністю «Виховання в дошкільних закладах» (а.с.62). 
Свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 (видане повторно 23.01.2020 року Києво-Святошинським районним відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)), згідно якого ОСОБА_7  народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьку та її батьками є: ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.13). 
Трудова книжка НОМЕР_5 заведена 28 серпня 1979 року на ім`я (російською) « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прізвище « ОСОБА_9 » закреслено та знизу некоректно зазначено «Белоус(ова)». На іншій сторінці міститься помітка, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого 20.02.1982 року Палацом урочистих подій м. Донецька (а.с.8-11).
Позивач звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, та відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності», у зв`язку з чим структурним підрозділом пенсійного органу, який має прийняти рішення визначено ГУПФ в Одеській області.
Так, Рішенням ГУПФ в Одеській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії із посиланням на відсутність достатнього загального стажу, а саме: за розрахунком відповідача загальний стаж складає 8 років 11 місяці замість необхідного - 28 років. Крім того, оскаржуваним рішенням визначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 28.08.1979 року, оскільки на першій сторінці наявне виправлення у прізвищі, яке не завірене належним чином, період навчання з 01.09.1989 по 29.06.1992р.р., оскільки прізвище в дипломі не відповідає даним паспорта заявниці, період навчання з 01.09.1981 по 25.07.1982р.р., оскільки дата видачі диплому 28.09.1983р. та період догляду за дитиною, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта та сканкопія паспорта в електронній пенсійній справі.
Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою до пенсійного органу документи різняться в частині зазначення прізвища особи, а тому суд визнав правомірними дії відповідача щодо їх неврахування під час розгляду вказаних документів та вирішення питання про призначення пенсії. 
Одночасно суд звернув увагу позивача на її право звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, згідно яких суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі – Закон№1058-ІV)  визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Отже, диплом, є документом, який може підтверджувати час навчання особи у відповідному навчальному закладі.
Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 року за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).
Пункт 1.3 Порядку № 22-1: заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з п.п. 1-8 - 1.9 Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених   частиною четвертою   статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Відповідно до п.2-9 Порядку № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Пункт 2.23 Порядку № 22-1: при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. 
Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до пункту 3 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-1, принципи здійснення прийому та обслуговування осіб органами Пенсійного фонду: додержання вимог чинного законодавства та етичних норм поведінки; прозорість, відкритість та зрозумілість дій у сфері надання послуг; компетентність та ефективність; своєчасність та якість; нерозголошення інформації, повідомленої особою, яка звертається за отриманням послуги, крім випадків, встановлених чинним законодавством; орієнтація на одержувача - формування ефективної системи взаємодії з одержувачем послуги, надання послуги на базі централізованих інформаційних технологій незалежно від місця взяття його на облік (проживання, перебування на обліку); інформованість - функціонування постійно діючої системи інформаційного забезпечення одержувача послуги.
Згідно з пунктом 4.2 цього Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Як встановлено матеріалами справи, позивачка під час звернення із заявою про призначення пенсії надала до пенсійного органу документи, які містять розбіжності в частині зазначення прізвища особи. 
Зокрема, позивачкою було надано трудову книжку НОМЕР_5 від 28.08.1979 року, в якій на першій сторінці наявне виправлення у прізвищі, яке позивач отримала після одруження, вказаний запис здійснено некоректно із виправленням у прізвищі « ОСОБА_2 (ова)», а виправлення не завірене належним чином. Також позивачкою надано диплом НОМЕР_3 , виданий Макіївським педагогічним училищем на ім`я ОСОБА_6 , в той час як прізвище позивачки, відповідно даних її паспорту ОСОБА_1 .
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-IV (ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
При цьому, у статті 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом.
Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача щодо неврахування наданих позивачкою документів під час вирішення питання про призначення пенсії, з огляду на наявність розбіжностей у прізвищі позивача. 
Також судом першої інстанції доречно зауважено на тому, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, як спосіб захисту порушеного права юридичної та/або фізичної особи, може мати місце у разі наявності порушеного права, тобто, якщо суб`єкт владних повноважень ухиляється від вчинення таких дій та/або протиправно відмовляє у їх вчиненні.
Доводи апеляційної скарги із посиланням на практику суду касаційної інстанції стосовно того, що відповідальність за правильне оформлення трудової книжки покладається на роботодавця, колегія суддів вважає безпідставним оскільки обставини справи, зокрема недоліки в оформленні трудової книжки, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції не є тотожними обставинам справи, що є предметом апеляційного перегляду, оскільки в позивача наявні інші розбіжності в особистих даних та документах.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції до повноважень адміністративного суду не відноситься повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, особі, яка звернулась за призначенням пенсії.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту судового рішення 26.05.2022р.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.