ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2022 року                                      м.Дніпро                            Справа №  908/2187/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Мороз В.Ф.,
секретар судового засідання  Зелецький Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги керуючого реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Лященка Сергія Сергійовича і Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 про неплатоспроможність  фізичної особи ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 (повний текст складено - 09.02.2022р., суддя - Черкаський В.І., м. Запоріжжя) заяву АТ КБ "ПриватБанк" (вх.№18943/08-08/21 від 14.09.2021р.) задоволено частково. Визнано вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 2302004,10 грн. 10 коп. Зобов`язано керуючого реструктуризацією включити вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства. Зобов`язано керуючого реструктуризацією включити витрати Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" по сплаті судового збору за подання заяви (вх.№18943/08-08/21 від 14.09.2021р.) у розмірі 4540 грн. 00 коп. до реєстру вимог кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства. В іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги у розмірі 39539,52 грн. дол. США - заборгованість по процентам за період з 22.08.2007 - 29.07.2027р.р. не є процентами у розумінні статті 625 ЦК України, оскільки сторони договору не зробили про це посилання у п. 7.4. кредитного договору №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. Відтак, нарахування банком заборгованості по процентам та пені включно не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц. Враховуючи визначені строки позовної давності у п`ять років (передбачені Договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р.) та у три роки (у кредитному договорі №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. строки позовної давності не встановлювались), суд дійшов висновку, що банком правомірно заявлені вимоги, які підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц, станом на момент подання заяви - 09.09.2021р.  У суду відсутні підстави для застосування до вимог, що підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц, норм чинного законодавства про застосування позовної давності.
2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Керуючий реструктуризацією боргів арбітражний керуючий Лященко Сергій Сергійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 повністю. Постановити нову ухвалу за результатами розгляду конкурсних кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , якою встановити наявність кредиторських вимог в розмірі 8011724,24 грн. та відмовити в повному обсязі у визнанні кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , в зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" також звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 в частині відхилених грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" за процентами по кредитному договору №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. у розмірі 560931,89 грн. скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника ОСОБА_1 на суму 560931,89 грн. (розмір відхилених грошових вимог за процентами).
2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Апеляційна скарга керуючого реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Лященко Сергія Сергійовича мотивована тим, що:
- оскаржуваною ухвалою порушено  норми матеріального права, а саме основного акту цивільного законодавства - ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України;
- обставини, встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/6313/15-ц від 08.10.2015р., можуть бути використані для доказування впродовж трьох років, що передували зверненню до суду з заявою про визнання кредиторських вимог;
- сплив позовної давності є підставою для уникнення боржником цивільної відповідальності за невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/6313/15-ц від 08.10.2015р.
Апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" мотивована тим, що:
- суд першої інстанції, відхиляючи вимоги банку, ототожнив проценти за статтею 1048  ЦК України із процентами, які заявлені Банком у цій справі (за ч. 2 ст. 625 ЦК України), та не врахував, що умовами договору передбачено два розміри процентної ставки, як за правомірне користування кредитними коштами, так і за неправомірне користування кредитними коштами, що охоплюється диспозицією ч.2 ст. 625 ЦК України. Фактично, суд першої інстанції позбавив АТ КБ "ПриватБанк" можливості захисту своїх прав та інтересів в охоронних правовідносинах за ч.2 ст. 625 ЦК України, а висновок суду про те, що сторони в п. 7.4. договору не зазначили назву статті 625 ЦК України не може безперечно свідчити про те, що цим пунктом не передбачено (не погоджено) відсоткової ставки, що застосовується при порушенні грошового зобов`язання та охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України;
- умовами кредитного договору визначено сплату позичальником процентів, як за неправомірне користування кредитними коштами (п. 7.1. договору), так і за неправомірне користування кредитними коштами (п. 7.4. договору). Відтак, суд першої інстанції не врахував, що заявлені у цій справі проценти за п. 7.4. договору (29,52% річних) є процентами, які нараховуються у разі порушення грошових зобов`язань за кредитним договором та охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України.
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на апеляційну скаргу керуючого реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Лященко Сергія Сергійовича  зазначає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, оскільки визнані Господарським судом Запорізької області грошові вимоги банку є безспірними - підтверджені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Позиція, викладена в апеляційній скарзі є безпідставною, оскільки зобов`язання боржника перед банком виникло не на підставі судового рішення, а на підставі кредитного договору №DNC0G100000138 через невиконання якого банк звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в межах строку позовної давності за захистом порушеного права і отримав такий судовий захист. Тобто, судом вже було здійснено захист порушеного права в межах строку позовної давності та банк вже ніяк не може пропустити такий строк за вимогами, які були заявлені у справі №200/6313/15-ц, оскільки право на позов було реалізовано та розгляд справи було закінчено.
3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2022р. відкрито апеляційні провадження за апеляційною скаргою керуючого реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Лященка Сергія Сергійовича і Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21. Судом зазначено, що про день, час та місце судового засідання учасники провадження у справі будуть повідомлені додатково ухвалою суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2022р. розгляд справи призначено в судове засідання на 06.07.2022р.
У судовому засіданні 06.07.2022р. керуючий реструктуризацією боргів боржника надав пояснення по апеляційним скаргам.
Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив.
06.07.2022р. в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
20.02.2008р. між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №DNC0GI0000003575 (надалі - кредитний договір) за яким Банк зобов`язався надати боржнику грошові кошти в сумі 151500,00 грн., а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% річних (п. 1.1. кредитного договору).
17.07.2008р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із листом, в якому просив змінити валюту кредиту по договору №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008 р. та конвертувати існуючу заборгованість в розмірі 150353,41 грн. (тіло кредиту) в валюту дол. США по курсу на дату заключення додаткової угоди до договору.
22.07.2008р. між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р. за якою Банк зобов`язався надати боржнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 22.07.2008р. по 20.02.2013р. включно, у розмірі 32544,03 дол. США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2. договору.
Станом на 22.07.2008р. залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р. складає 150353,41 грн., що еквівалентно 32544,03 дол. США (п. 8.1 кредитного договору).
При цьому, станом на 22.07.2008р. за кредитним договором №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р. наявна заборгованість у національній валюті гривні, яка виникла до укладання додаткової угоди: 189,08 грн. - проценти; 3728,03 грн. - пеня.
АТ КБ "ПриватБанк" виконав свої зобов`язання за кредитним договором №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008 р. укладеним із ОСОБА_1 , однак останній допустив прострочення виконання зобов`язання.
22.08.2007р. між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNC0G100000138 за яким Банк зобов`язався надати боржнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22.08.2007р. по 28.08.2037р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 31030,00 дол. США на наступні цілі: купівля квартири у розмірі 23200,00 дол. США, а також у розмірі 7830,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору (п. 7.1. кредитного договору).
Пунктом 7.4. кредитного договору визначено, що при порушенні зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
АТ КБ "ПриватБанк" виконав свої зобов`язання за кредитним договором №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. укладеним із ОСОБА_1 , однак останній допустив прострочення виконання зобов`язання.
Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" стягнуто 85935,05 доларів США, що за курсом 23,09 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.03.2015р., складає 1987894,23 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 23752,15 доларів США; сума заборгованості по процентам за користування кредитом 18566,34 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 3459,20 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 36054,90 доларів США; сума штрафу (фіксована частина) 10,83 доларів США; сума штрафу (процентна складова) 4091,63 доларів США; судовий збір в розмірі 3654,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.08.2021р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника.
На офіційному веб-порталі судової влади України здійснено публікацію повідомлення №67031 від 12.08.2021р. про відкриття Господарським судом Запорізької області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
АТ КБ "ПриватБанк" у даній справі заявлені кредиторські вимоги до боржника:
1) за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р. станом на 12.08.2021р. з урахуванням реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р. в гривнях:
- 680725,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
- 294962,91 грн. - заборгованість за процентами за період 20.02.2008 - 11.08.2021;
- 57045,37 грн. - заборгованість з комісії;
- 1747426,79 грн. - заборгованість з пені (ставка пені визначена у п. 8.4. кредитного договору) за період 20.02.2008 - 11.08.2021;
- 189,08 грн. - заборгованість за процентами, як нараховані до укладення додаткової угоди (до конвертації тіла кредиту в іноземну валюту);
- 3728,03 грн. - заборгованість з пені, яка нарахована до укладення додаткової угоди (до конвертації тіла кредиту в іноземну валюту).
2) за кредитним договором №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. вимоги:
- 635256,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
- 1057492,37 грн. - заборгованість за процентами (проценти нараховані за правомірне і неправомірне користування кредитними коштами - згідно п. 7.1., 7.4. кредитного договору) за період 22.08.2007 - 29.07.2021;
- 173062,84 грн. - заборгованість з комісії;
- 3248459,96 грн. - заборгованість з пені (ставка пені визначена у п. 4.1. кредитного договору) за період 22.08.2007 - 29.07.2021;
- 109721,11 грн. - сума штрафів стягнутих рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц;
- 3654,00 грн. - судовий збір стягнутий рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц.
3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах та запереченнях проти них, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом апеляційного перегляду відповідно до вимог апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" є ухвала господарського суду від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 в частині відхилення грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" за процентами по кредитному договору від 22.08.2007р. в розмірі 560931,89 грн.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
Частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується факт укладення ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" кредитного договору №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. та договору іпотечного кредиту №DNC0GI0000003575 від 20.02.2008р..
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з п.п. 3.1., 3.2. кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 7.1. даного договору. Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4. цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п. 1.1. суми щомісячного платежу за кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення йому суми в п. 1.1.). При встановленні банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2. зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.
Звертаючись до суду АТ КБ "ПриватБанк" посилався на пункти 7.1. та 7.4. кредитного договору від 22.08.2007р., як на підставу нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати "позичальникові" кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 22.08.2007р. по 22.08.2037р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 31030,00 доларів США (тридцять одна тисяча тридцять доларів США 00 центів) (далі - кредит) на наступні цілі: купівля квартири у розмірі 23200,00 доларів США (двадцять три тисячі двісті доларів США), а також у розмірі 7830,00 доларів США (сім тисяч вісімсот тридцять доларів США) на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1% від суми виданого кредиту  у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за довгострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з "21" по "28" число кожного місяця.
Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:  щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 288,05 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення оплати на 120 календарних днів.
Пунктом 7.4. договору передбачено, що згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Щодо відмови суду у визнанні грошових вимог в частині нарахованої заборгованості по процентам по кредитному договору №DNC0G100000138 від 22.08.2007р. у розмірі 560931,89грн. апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено,  якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16 зазначено, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
22.06.2022р. Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-188/2020 (455/20) за конституційною скаргою акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України.
Конституційним Судом України зазначено, що приписи частини другої ст.625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорів або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язання за кредитним договором у натурі.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань оспорюваний припис статті 1050 Кодексу не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом. Відповідно, припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не спричиняє й негативних наслідків для права банку на ведення підприємницької діяльності.
Також Конституційним Судом України вказано, що практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 Кодексу та першого речення частини першої статті 1050 Кодексу в системному зв`язку з частиною другою статті 625 Кодексу з березня 2018 року зазнала докорінних змін. Ці зміни зумовлено, по-перше, зміною підходу до тлумачення статті 1048 Кодексу (щодо обов`язку боржника сплачувати проценти до дня повернення позики) у контексті визначення строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а по-друге, новим підходом до визначення юридичної природи процентів, що їх встановлено частиною першою статті 1048 Кодексу (плата за надані грошові кошти) і частиною другою статті 625 Кодексу (міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання), та різними юридичними підставами для їх застосування.
З урахуванням наведеного, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.
Колегія суддів апеляційного господарського суду при вирішенні даної справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування частини 1 статті 1050 та статті 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц та від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16.
У зазначених постановах Верховний Суд дійшов правових висновків про те, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав, а право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні (претензії, вимозі) на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінює порядок і строк виконання цих зобов`язань, припиняє подальше кредитування позичальника, змінює строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявник набув право вимоги до боржника за кредитним договором №DNC0G100000138 від 22.08.2017р. ще 05.03.2015р., пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, відтак з цього часу нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору не має здійснюватися.
Матеріали справи не свідчать, що відсотки заявлені кредитором нараховані після закінчення дії договору у відповідності до положень ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 3.2. кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4. цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості по кредиту.
Разом із цим, розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п. 1.1. суми платежу за кредитним договором.
З пункту 7.4. договору вбачається, що у разі порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку  відсотки за користування кредитом. Проте, зі змісту даного пункту договору не вбачається, що передбачені цим пунктом відсотки можуть бути нараховані після припинення дії договору відповідно до ст. 625 ЦК України.
Таким чином,  місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що нарахування банком заборгованості по процентам не відповідає вищевикладеним правовим висновкам. Таким чином, нарахування кредитором заборгованості по процентам за користування грошовими коштами в розмірі 560931,89 грн. понад встановлений договором термін за прострочення грошового зобов`язання з посиланням на норму ст. 625 ЦК України є необґрунтованим.
Щодо доводів ОСОБА_2 про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).
Боржником до суду подано заяву про застосування строків позовної давності.
Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Приписами ч. 1 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків щодо правомірного заявлення банком вимог, які підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015 у справі №200/6313/15-ц станом на момент подання зави - 09.09.2021 у сумі 2302004,10 грн.
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що у суду відсутні підстави для застосування до вимог, що підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. у справі №200/6313/15-ц, норм чинного законодавства про застосування позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового визнання вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 2302004,10 грн.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційними скаргами, скаржники не спростували наведених висновків суду першої інстанції та не довели неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала місцевого господарського суду у даній справі має бути залишена без змін.
3.5. Розподіл судових витрат.
Судові витрати за подання апеляційних скарг на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в їх задоволенні покладаються на осіб, яка подали апеляційні скарги.
Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги керуючого реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Лященка Сергія Сергійовича і Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити баз задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2022р. у справі №908/2187/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12.07.2022р.

Головуючий суддя                                                                                          І.О. Вечірко

Суддя                                                                                                              В.О. Кузнецов

Суддя                                                                                                              В.Ф. Мороз