У х в а л а  
 
30 березня 2022 року
м. Київ
 
справа №387/148/21
провадження № 61-2663ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                   Стрільчука В. А., 
 
розглянув касаційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Власенко Артема Олександровича на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
 
В с т а н о в и в:
 
У лютому 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Добровеличівського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути на свою користь заборгованість станом на 29 грудня                      2020 року за кредитним договором від 12 квітня 2010 року в розмірі 28 288,03 грн та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок оплати боргу за кредитним договором від 12 квітня 2010 року грошові кошти в сумі 22 181,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
16 лютого 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Власенко А. О.  надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2022 рокуі залишити в силі рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року.
Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                    а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
 
Як убачається з матеріалів касаційної скарги предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 288,03 грн.
 
Ціна позову в даній справі становить 28 288,03 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00*100=248 100,00 грн).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки апеляційний суд прийняв постанову всупереч правовій позиції Верховного Суду, а також зазначає, що справа має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк», оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором тягне за собою загрозу щодо можливості повернення банком залучених коштів вкладникам, а також впливає на його репутацію. 
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції питання, відповідь на яке, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не містить посилань на неоднакове застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц,                    від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 793/119/17-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 759/11453/20, не заслуговують на увагу, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаній постанові Верховного Суду.
 
Крім того, посилання заявника на застосування апеляційним судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Судує підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
 
Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі. 
 
Формальне зазначення заявником у касаційній скарзі про те, що справа має для нього виняткове значення не є обґрунтуванням  підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
 
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки представник АТ КБ «ПриватБанк» -  Власенко А. О. подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      В. А. Стрільчук