ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 620/4083/18
адміністративне провадження № К/9901/25183/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 (головуючий суддя Скалозуб Ю.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Собківа Я.М., суддів Ганечко О.М., Костюка Л.О.)
у справі №620/4083/18 
за позовом ОСОБА_1 
до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
І. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому просила:
- визнати протиправною відмову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 26.03.2018.
2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019, позов задоволено повністю.
3. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу зазначені судові рішення, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має загальний страховий стаж більше 15 років, що не заперечується відповідачем та підтверджується наданою копією трудової книжки.
5. Позивач має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
6. Медичним висновком від 03.01.2007 № 162/01 про дитину інваліда віком до 18 років Чернігівської міської дитячої поліклініки № 2 (центральна лікарська консультативна комісія) встановлено, що у ОСОБА_2 наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу 1, пункту 1 підпункту 1.6 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 року № 454/471/516. Даний висновок дійсний до 19.07.2008, дата переогляду 01.06.2008. Таким чином ОСОБА_2 мала медичні показники для визнання її інвалідом дитинства до 16-річного віку у відповідності з наказом МОЗ України №482 від 04 грудня 2001 року.
7. 26.03.2018 позивач звернулась до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.
8. Листом від 06.07.2018 № 15358/06 Чернігівським ОУПФУ відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, з тих підстав, що у неї відсутній висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до шестирічного віку.
9. Вважаючи таке рішення відповідача незаконним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
10. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що донька позивача визнана інвалідом з дитинства, мала медичні показання для визнання її інвалідом дитинства до 18-річного віку, позивач досягла 50 років, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком, як матір інваліда з дитинства. Суди дійшли висновку, що в цьому випадку позивачем виконано вимоги п. 2.18. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. Касаційну скаргу мотивовано тим, що довідка, згідно з якою дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, не надавалась, що є порушенням чинного законодавства. Заявник посилається на практику Верховного суду в подібних правовідносинах (справа №330/2181/16-а).
VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
13. Пунктом 3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
14. Аналогічні приписи містяться і у статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.
15. Згідно з п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.
16. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
17. Ключовим питанням у цій справі є застосування ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а, підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо дострокового призначення пенсії за віком, визначивши, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.  26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.
20. Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає таке.
21. Судами попередніх інстанцій встановлено, що дитина позивача хворіла на захворювання, яке відповідає розділу 1, пункту 1 підпункту 1.6 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 №454/471/516, а саме: різновид цереброваскулярних хвороб. Також, відповідно до довідки ЦЛКК від 10.10.2018 №486/0318, виданої Дитячою поліклінікою № 2 Чернігівської міської ради, дитина позивача хворіла на захворювання I69, Q28.2 (згідно відповідної класифікації - вроджена аномалія).
22. Тобто, хвороба дитини позивача, яка у подальшому стала підставою для отримання інвалідності, була в неї від народження і постійно розвивалась.
23. Відповідачем разом із запереченнями було надано до суду першої інстанції відповіді на запити, за змістом яких : 
- Дитяча поліклініка № 2 Чернігівської міської ради (лист від 22.06.2018) повідомила, що не може надати інформацію про те чи мала дитина позивача медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, оскільки на той час сім`я позивача проживала в Херсонській області;
- Новотроїцька центральна районна лікарня (лист від 19.04.2018) повідомила, що відповідні відомості щодо дитини позивача не збереглись.
24. На думку відповідача наведена інформація свідчить про відсутність у позивача права на призначення пенсії з огляду на недоведеність факту про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
25. Колегія суддів вважає таке твердження безпідставним, оскільки відсутність відомостей у лікарні та відсутність інформації у зв`язку із значним плином часу не можна прирівняти до відсутності факту/події. Крім того, наявними у справі доказами в повній мірі підтверджено, що хвороба дитини позивача мала вроджений характер. Зазначене, на переконання колегії суддів, доводить той факт, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
26. На підставі зазначених вище і досліджених судами документів і за відсутності інших доказів на підтвердження того, що дитина позивача не мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Відповідачем зворотного не доведено.
27. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що висновки судів зроблені на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, правильного застосування норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права. Позиція судів попередніх інстанцій не суперечить позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а, про що помилково зазначає відповідач.
28. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
29. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019 у справі №620/4083/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб