ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року	Львів	Справа № 140/9438/21 пров. № А/857/2559/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 29 листопада 2021 року(суддя –Димарчук Т.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                 ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ; далі – в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення 01.08.2021 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язатив/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу належні при звільненні суми грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі у розмірі 75 475,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в день виключення із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення - 01.08.2021, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив компенсацію вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі в сумі 75475,60 грн. Вказує, що при неодноразовому звернення до відповідача щодо виплати йому вказаної заборгованості, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.
          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено повністю.
          Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційних вимог фактично описує механізм нарахування сум компенсації вартості неотриманого речового майна. Вказує, що відповідач підпорядковується Адміністрації Державної прикордонної служби України, відтак виконує лише ті завдання та обов`язки, які на нього покладені, відтак діяв правомірно в межах своїх повноважень.
          Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах у в/ч НОМЕР_1 в період з 16.12.1996 по 18.08.1997 та з 16.07.2020 по 01.08.2021, що підтверджується листом відповідача від 12.08.2021 №12/8211 (а.с. 22).
Згідно з наказом начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.07.2021 № 446-ос “Про особовий склад”, позивача виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення з 01.08.2021 (а.с.13).
Відповідно до довідки в/ч 9971 №47 про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 , позивач має право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в кількості 75 найменувань в сумі 75475,60 грн. Військовий збір 1, 5 % становить 1132, 13. Податок з доходів фізичних осіб 18% становить 13585,61 грн. Компенсація податку з доходів фізичних осіб становить 13585,61 грн. Сума до виплати зазначена 74343,47 грн. Усього предметів 75 на загальну суму 75475,60грн (а.с.26).
Як вбачається з матеріалів справи, під час проходження позивачем військової служби у в/ч НОМЕР_1 виплата компенсації позивачу замість належного до видачі речового майна не здійснювались, що не заперечується відповідачем.

Вважаючи такі дії в/ч НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил. Відтак, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу грошову компенсацію за речове майно, яке не було ним отримане під час проходження служби на день звільнення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини другої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою статті 9-1 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 “Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178): виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку № 178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно пунктом 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 01 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.
Отже, оскільки виплата грошової компенсації за недоотримане речове майно здійснюється за заявою (рапортом), яку військовослужбовець може подати й після свого звільнення.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, від 09.07.2020 у справі №240/11529/19.
Відповідно до довідки в/ч 9971 №47 про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 , вартість речового майна, що належить до видачі становить75475,60 грн, з вирахуванням податків та зборів.
Однак, на час виключення позивача зі списків особового складу останньому, не було виплачено відповідачем грошову компенсацію за неотримане речове майно у зазначеній сумі.
Відповідно до п. 2-4 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно із абзацами 1, 3 пункту 242 “Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Пунктом 4 розділу ІІІ “Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період” визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Таким чином, відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №178 грошова компенсація здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу, з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця, будь-які інші підстав для виплати грошової компенсації окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця законодавством не передбачені.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 813/1280/17.
Як зазначалось вище, вартість речового майна, що належить до видачі становить 75475,60 грн, з вирахуванням податків та зборів.
При цьому відповідачем не було подано доказів фактичної виплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно, цей факт ним не заперечується. Відповідач обґрунтовує свої дії відсутністю коштів для здійснення такого розрахунку. Стосовно цього апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Відтак, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на виплату належних при звільненні сум грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
В апеляційній скарзі в/ч 9971 фактично описує механізм нарахування сум компенсації вартості неотриманого речового майна. Однак такий позивачем не оскаржується, а оскаржується відсутність виплати належних при звільненні сум грошової компенсації вартості неотриманого речового майна згідно виданої відповідачем довідки. Відтак, апелянтом не наводиться жодних аргументів стосовно невиплати вказаної компенсації. Не надано доказів виплати спірної суми, а також в/ч НОМЕР_1 не вказує які дії вчиняються на усунення такої заборгованості по виплаті компенсації.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що позивач має право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які не отримав в період проходження служби, та яка не була виплачена при звільненні. Однак, рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі з огляду на таке. ОСОБА_1 заявляє позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належні при звільненні суми грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі в розмірі 75475,60 грн. Згідно довідки №47 сума такої компенсації становить 75475,60 грн з вирахуванням податків та зборів. Відтак,колегія суддів вважає за необхідне, з метою захисту інтересів позивача вийти за межі апеляційної скарги, і зазначає, що сума грошової компенсації визначена судом першої інстанції в розмірі 73343,47 грн є невірною, оскільки така становить згідно довідки 75475,60 грн з вирахуванням податків та зборів.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції частково прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 315 КАС України апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині може бути неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відтак, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи в частині визначення розміру сум компенсації які належить виплатити позивачу, тому, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наведених вище підстав.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 6 прикордонного ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 29 листопада 2021 року в справі №140/9438/21–скасувати частково в частині визначення розміру грошової компенсації за не отримане речове майно, та прийняти постанову, якою позов задовольнити повністю в цій частині.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно особистого користування, яке не було ним отримано під час проходження служби на день звільнення у розмірі 75475,60 грн з вирахуванням податків та зборів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 26.04.2022