ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
16 червня 2022 року                                                                              
м. Київ                                                          
 
справа № 468/1584/19-к
провадження № 51-105км22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                                     ОСОБА_1 ,
судді:                                                              ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
 
секретар судового засідання                             ОСОБА_4 ,
 
учасники  судового провадження:
прокурор                                                                  ОСОБА_5 ,
                        
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого   ОСОБА_6 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 02 листопада 2021 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150140000311, стосовно 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Новопавлівка Баштанського району Миколаївської області та проживає в  АДРЕСА_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК України). 

 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 75 КК України, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі – Суд) про скасування вироку Миколаївського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року стосовно нього та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Свої доводи засуджений мотивує тим, що апеляційний суд під час розгляду позбавив його та захисника можливості надати суду інформацію про стан здоров`я його дітей і бабусі, яка є членом його сім`ї, потребує сторонньої допомоги через похилий вік та наявні захворювання. Також суд апеляційної інстанції не взяв до уваги наявності на його утриманні дитини від першого шлюбу, не дослідив свідоцтва про народження дітей та документів про стан їх здоров`я, що свідчить про недостатнє врахування даних, які характеризують його особу.
Зазначає, що в розпорядженні слідства і суду не було об`єктивних даних про те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Такий стан був визначений виключно з показань свідків, працівників поліції та лікарні.
Крім того, ОСОБА_6 вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно задовольнив апеляційні скарги прокурора та потерпілої і призначив покарання, пов`язане з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі, яке вважає надто суворим і таким, що спричинить складне фінансове становище для його дружини та дитини, яка потребує лікування. На думку засудженого, суд не врахував його щирого каяття.
 
Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року  ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців та покладенням обов`язків  відповідно до ст. 76 цього Кодексу. 
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_7 135 070,27 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 63 929,73 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 86 070,27 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
За вироком Миколаївського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 задоволено, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишено без зміни.
Як установлено судами,27 липня 2019 року близько 22:40 ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «GEELY CK», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. «а» 2.9 Правил дорожнього руху (далі ПДР), рухався в темний час доби по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вул. Героїв Небесної Сотні (Баштанської республіки) у м. Баштанці Миколаївської області, по вулиці, яка на цій ділянці дороги має по одній смузі в кожному напрямку, з боку вул. Миру у напрямку вул. Гребенюка зі швидкістю близько 46,6 км/год.
В цей час у зустрічному напрямку для автомобіля ОСОБА_6 по вул. Героїв Небесної Сотні зі швидкістю 15 – 20 км/год їхав технічно справний велосипед не встановленої марки під керуванням ОСОБА_7 
Рухаючись за вказаних вище умов на відстані близько 14 метрів від зупинки на перехресті вулиць Грушевського та Героїв Небесної Сотні в м. Баштанці Миколаївської області, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п.п. «б» 2.3 п. 11.3 ПДР, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, виїхав на смугу зустрічного руху, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, що склалася, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу та неумисно здійснив контактування передньою лівою частиною свого автомобіля з лівою частиною велосипеду з рамою червоного кольору не встановленої марки під керуванням ОСОБА_7 , після чого потерпіла впала на землю. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 було спричинено компресійний уламковий перелом 4 грудного хребця зі стисненням спинного мозку, нижньою параплегією, порушенням функцій тазових органів, перелом 10 ребра зліва, осколковий перелом нижньої третини обох кісток лівої гомілки, відкритий багатоуламковий перелом обох кісток правої гомілки, численні садна обличчя, обох нижніх кінцівок, правого передпліччя, тобто тілесні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя є тяжкими та перебувають у прямому причинно- наслідковому зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою.
 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор просила залишити вирок без зміни, а касаційну скаргу без задоволення. Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.   
 
Мотиви Суду
Згідно із ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
 
Стосовно істотного порушення вимог кримінального процесуального закону
З приводу доводів касаційної скарги засудженого про те, що суд апеляційної інстанції позбавив його та його захисника можливості надати суду письмові докази про стан здоров`я його дітей і бабусі, не врахував наявності на його утриманні дитини від першого шлюбу, не дослідив свідоцтва про народження дітей та документів про стан їх здоров`я, що свідчить про недостатнє врахування даних, які характеризують особу обвинуваченого, то вони є неспроможними.
Відповідно до журналу судового засідання Миколаївського апеляційного суду від 22 вересня та від 02 листопада 2021 року клопотань від засудженого чи його захисника про долучення до матеріалів кримінального провадження вищезазначених письмових документів заявлено не було.
За інформацією на технічному носії, на якому зафіксовано судове засідання від 02 листопада 2021 року, на стадії судових дебатів захисник засудженого намагався заявити клопотання про долучення до матеріалів провадження копії свідоцтва про народження дитини, однак на цій стадії апеляційного розгляду вирішення клопотань не передбачено кримінальним процесуальним законом.
Доводи засудженого про те, що в розпорядженні слідства і суду не було об`єктивних даних про його стан алкогольного сп`яніння, який був визначений виключно з показань свідків, працівників поліції та лікарні, є необґрунтованими. Згідно з висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 липня 2019 року у  ОСОБА_6 під час огляду о 00 год. 21 хв. виявлені  клінічні ознаки алкогольного сп`яніння, проте від забору біосередовищ та проведення дихальних тестів він відмовився та самовільно покинув приймальне відділення лікарні.
 
Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначеного покарання
Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_6 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Також згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано. 
За матеріалами провадження, суд першої інстанції врахував відомості про ОСОБА_6 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що належить до тяжкого злочину, вчинений з необережності, відсутність обставин, які  пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої обставини – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, його молодий вік, позитивну характеристику з місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, часткове відшкодування потерпілій заподіяної шкоди та призначив  ОСОБА_6  покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням напідставі ст. 75 КК України. 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої, зазначив, що висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є помилковим. 
Як обґрунтовано зазначив у вироку суд апеляційної інстанції, місцевий суд не надав повної оцінки обставинам, з якими він пов`язав можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а також формально врахував обставину, яка обтяжує покарання, – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки внаслідок одночасного порушення обвинуваченим ОСОБА_6 декількох пунктів ПДР, потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, стала інвалідом І групи та втратила можливість самостійно пересуватися, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого ним злочину.
При цьому суд апеляційної інстанції, зваживши на зазначені обставини в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, оскільки суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, не надав повної оцінки обставинам, з якими він пов`язав можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і суд касаційної інстанції. 
У касаційній скарзі засуджений вказує, що суд не врахував його щирого каяття, проте ці твердження є неспроможними, адже, як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав, вибачення у потерпілої не попросив. 
Тому доводи засудженого в касаційній скарзі пронеправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 75 КК України, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість є безпідставними.
Призначене засудженому покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених ст. 65 КК України, і відповідає принципам законності, індивідуалізації, доцільності та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання. Тому Суд не вбачає підстав вважати це покарання явно несправедливим через суворість.
Вирок апеляційного суду належним чином мотивовано, він узгоджується з вимогами статей 370, 374 і 420 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення. 
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_6  залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                   ОСОБА_3