ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/878/21  Номер провадження 22-ц/814/674/22	Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Одринської Т.В., 
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру сплати аліментів на неповнолітню дитину, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року та Постанови Полтавського Апеляційного суду від 18.02.2020 по справі № 542/679/18 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень) щомісячно, що дорівнює не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, діти проживають разом з матірю.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року, залишеним без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_5 старшому сину - ОСОБА_4 , виповнилося 18 років, у зв`язку з чим стягнення аліментів на його утримання припинено. Проте, малолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває повністю на утриманні матері. Позивач зазначила, що з моменту ухвалення рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року, розмір витрат на утримання малолітнього сина значно виріс. Стан здоров`я сина погіршився, тому позивач змушена постійно звертатися до медичних закладів та придбавати ліки, що потребує значних затрат. Крім того, дитина відвідує додаткові заняття з англійської мови, що також потребує додаткових витрат.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року та додатковим рішенням цього ж суду від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про збільшення розміру сплати аліментів на неповнолітню дитину – задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6  на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року та Постанови Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року по справі №542/679/18, на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 800,00 грн, щомісячно,  починаючи з 26 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави.
Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що її малолітній син перебуває повністю на її утриманні, його стан здоров`я потребує значних витрат. До суду першої інстанції було надано консультативні заключення спеціалістів, щодо стану здоров`я дитини, з яких слідує, що за дитиною потрібен максимальний догляд, щоб максимально зменшити вплив алергенів, які в майбутньому можуть вплинути на розвиток бронхіальної астми. Щомісячні обстеження дитини потребують значних витрат. Зазначає, що не має можливості влаштуватися на роботу, так як має приділяти максимум уваги здоров`ю та вихованню дитини. 
Вказує, що старший син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також повністю перебуває на її утриманні. Він є студентом 2-го курсу Одеської Національної академії харчових технологій, навчається за контрактом на денній формі. За навчання сина в вузі позивач сплачує самостійно. Окрім того, старший син хворіє епілепсією, що також потребує додаткових витрат на систематичне лікування.
Через постійні хвилювання, стан здоров`я позивача також погіршився. 
Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що її батько, важко хворий, оскільки хворіє на онкологічне захворювання та знаходиться повністю на її утриманні.
Вважає, що стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 2800 грн, не відповідатиме актуальним потребам дитини, оскільки вагомі причини, які впливають на її матеріальне становище, не дають змоги забезпечувати дитину усім необхідним. Звертає увагу, що відповідач сплачує значно менші суми аніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що доводи позивача про те, що дитина перебуває повністю на її утиранні є недостовірними, оскільки після досягнення повноліття старшим сином, він сплачував аліменти встановлені судом на двох дітей у розмірі 4000 грн, що підтверджується виписками з банку. Окрім того, зазначає, що додатково робив грошові перекази для придбання одягу, ліків та необхідних речей для дітей. Вказує, що стабільно сплачував аліменти та від свого обов`язку не ухилявся. Зазначає, що позивач не надала доказів того, що її матеріальне становище погіршилося. Нею не надано відомостей про графік навчання старшого сина у вузі та не доведено, що повнолітній син у вільний від навчання час, не має змоги підробляти та частково забезпечувати себе. Позивачем надано виписки щодо лікування сина за минулі роки, за які він сплачував аліменти на його утирання. Зазначає, що позивач не надала доказів, що на її утриманні знаходиться батько. Вказує, що не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі а ніж визначено судом, оскільки він є інвалідом 2 групи, має проблеми зі здоров`ям, не має власного житла та автомобіля, додаткового доходу окрім пенсії не отримує. 
Просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки предметом позову є збільшення розміру аліментів (п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 6, 7).
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, з ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9-11).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 виповнилося 18 років, у зв`язку з чим стягнення аліментів на його утримання припинено.
Сторони не заперечують, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю – ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини та те, що після ухвалення судом рішення про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей, витрати на утримання молодшого сина значно зросли у зв`язку його захворюванням та тим, що дитина відвідує додаткові заняття. Вважає, що для належного забезпечення дитини усім необхідним відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності тверджень позивача про погіршення стану здоров`я малолітнього сина після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача. Змінюючи розмір стягуваних з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 грн, суд виходив з принципу рівності обов`язків батьків утримувати дітей, не встановив обставин, які б вказували на погіршення матеріального стану позивачки, навпаки, судом було встановлено факт погіршення стану здоров`я відповідача та відсутність фінансової можливості сплати останнім аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно, як того просила позивач.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).
Відповідно до положення статті 182 та 184 СК України під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2021 року 2395 гривень, з 01 липня 2 510 гривень, з 01 грудня 2618 гривень.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що малолітній  ОСОБА_4 має діагноз змішаний астегматизм обох очей, неврозоподібний синдром, распіраторний алергоз, алергічний риніт на загостреній стадії, реактивний алергічний артрит суглобів, харчова алергія, атопічний дерматит, ФРБГ за типом ГЕР, присутні ознаки перегину жовчного міхура з наявністю застійної жовчі, збільшення розміру хвоста підшлункової залози, пневматизація кишківника значно виражена (а.с. 15-21, 172-175, том 1). 
Вказані обставини свідчать про те, що після ухвалення в 2018 року судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, стан здоров`я малолітнього ОСОБА_5 погіршився. 
В свою чергу, доказів погіршення, у зв`язку з вказаними обставинами, матеріального становища позивача, матеріали справи не містять. Окрім того, доказів поліпшення матеріального становища відповідача суду не надано. Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що після ухвалення судового рішення, стан здоров`я відповідача погіршився. Відповідно до наданих доказів ступінь втрати відповідачем професійної працездатності складає 70% (захворювання пов`язане із захистом Батьківщини). З 17.11.2021 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності (т. 1 59, 62, 71, 73, т. 2 а.с. 28-30).
Визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі – 2800 грн на утримання малолітнього сина, не є меншим половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення .
Доводи позивача щодо наявності у неї значних витрат на утримання сина, пов`язаних з його лікуванням, відвідуванням додаткових занять, а також те, що її повнолітній син, стягнення аліментів на якого припинено, навчається та потребує додаткових витрат на навчання та лікування, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини, не є підставою для збільшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. 
У разі наявності обставин, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) та доказів понесення таких витрат, у тому числі витрат на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом в порядку статті 185 СК України.
Колегія судді вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів в достатній мірі врахував той факт, що сторони у справі мають рівний обов`язок перед дітьми щодо її утримання до досягнення повноліття, змінивши стягуваний розмір аліментів з частини заробітку відповідача на тверду грошову суму у розмірі 2800 грн, щомісячно на утримання малолітнього сина, що не є меншою ніж визначено законом.
Доводи позивача про те, що на її утриманні перебуває онкохворий батько, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин. Позивачем не доведено, що її батько потребує утримання саме від неї, наявності чи відсутності інших осіб, які мають можливість надавати таку допомогу. Крім того, необхідність надання допомоги непрацездатним батькам, не виключає обов`язку позивача утримувати своїх дітей на рівні з відповідачам. 
Наданий позивачем консультаційний висновок кардіолога від 16.11.2021 року не свідчить про те, що позивач за станом здоров`я позбавлена можливості працювати та утримувати дітей, а також що лікування у кардіолога є систематичним та значно впливає на її матеріальне становище.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону - підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні. 
Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, сторони у справі звільненні від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 12.05.2021 року

Головуючий суддя :                                          Т.В. Одринська

Судді:                                                          П.С. Абрамов 

                                                                        О.О. Панченко