Справа № 127/1489/21
Провадження № 22-ц/801/1353/2022
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2022 року	Справа № 127/1489/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника виконавчого комітету Вінницької міської ради Мельника С.С., розглянувши апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Слізяка Назарія Романовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в :
В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є учасником бойових дій та проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом № б/н від 28 лютого 2019 року. З 02 вересня 2019 року по теперішній час бере безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
В серпні 2020 року він звернувся до Виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про взяття його на квартирний облік за місцем проживання.
Листом № Б-01-80198/01-20 від 16 жовтня 2020 року його повідомлено про те, що рішенням виконавчого комітету № 2055 від 01 жовтня 2020 року йому відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання на підставі пп. 1 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.
Заяву було розглянуто з порушенням місячного строку, крім того, його на засідання виконавчого комітету запрошено не було, що суперечить п.20 Правил № 470.
Також, зазначив, що відповідно до пп. 7 п. 13 зазначених Правил передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати), на що відповідач не звернув увагу та безпідставно не взяв його на квартирний облік.
Таким чином просив суд, визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2055 від 01 жовтня 2020 року в частині відмови у взятті його на квартирний облік за місцем проживання як особу, яка потребує поліпшення житлових умов. Зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради повторно розглянути заяву про взяття його на квартирний облік за місцем проживання як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2021 року в задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правничу допомогу відмовлено. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 23 лютого 2022 року скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник  ОСОБА_1  – адвокат Слізяк Н.Р. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просив скасувати додаткове рішення суду та здійснити новий розподіл судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Вінницької міської ради просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення суду першої інстанції – без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом № б/н від 28 лютого 2019 року (а.с.7).
З 02 вересня 2019 року по теперішній час бере безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (а.с.13).
В серпні 2020 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Вінницької міської ради із заяво про взяття його на квартирний облік за місцем проживання (а.с.20).
Листом №Б-01-80198/01-20 від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що рішенням виконавчого комітету №2055 від 01 жовтня 2020 року йому відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання на підставі пп.1 п.13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (а.с.8, 16 – 17).
Відповідно до акту обстеження житлових умов ОСОБА_1 від 27 серпня 2020 року, останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 , квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 43,59 м кв., прописані та проживають: ОСОБА_3 (мати) та ОСОБА_1 , умови для проживання не задовільні (а.с.18).
Відповідно до довідки № 230 від 21 вересня 1993 року, ОСОБА_3 належить квартира з 2-х кімнат, 30,11 кв. м. житлова площа, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55 – 56). 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є таким, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , де зареєстрований та проживає позивач, складається з двох кімнат, ОСОБА_1 забезпечений житловою площею 15,00 кв.м, у той час, як постановою виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 10 січня 1985 року № 21 встановлено, що житлові приміщення надаються громадянам не менше рівня забезпеченості житлової площі 6,5 кв. м на кожного члена сім`ї. Також вказав, що право ОСОБА_1 на участь у процесі прийняття рішення виконавчого комітету міської ради від 01 жовтня 2020 року № 2055 не порушено, оскільки відповідно до п. 3 розділу 6 Регламенту виконавчих органів Вінницької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05 січня 2017 року № 27, визначено, що громадяни, які мають намір брати участь у засіданні виконавчого комітету, зобов`язані подати про це відповідне повідомлення. Разом із тим, позивачем зазначеного здійснено не було.
Відмовляючи в задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, посилаючись на положення пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, виходив із того, що оскільки у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено, а тому судові витрати покладаються на нього як позивача.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись в повній мірі з огляду на таке. 
Кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Положеннями статті 31 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (стаття 36 ЖК УРСР).
Загальні підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК УРСР, відповідно до положень якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або водній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством.
Зазначені норми є загальними для житлових правовідносин.
Також права військовослужбовців регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК УРСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Отже, чинним законодавством врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями громадян.
Постановою ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.
Відповідно до п. 13 Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.
Вказаним пунктом визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом із радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках;
7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя
(в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абзацами четвертим-восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим-двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Таким чином, зазначеною правовою нормою визначено 8 самостійних підстав, за наявності яких особа вважається такою, що потребує поліпшення житлових умов.
Предметом оскарження у справі, що переглядається, є рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 жовтня 2020 року № 2055 в частині відмови ОСОБА_1 у взятті його на квартирний облік за місцем проживання як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
Постановою виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10 січня 1985 року № 21 передбачено, що житлові приміщення надаються громадянам не менше рівня забезпеченості житлової площі 6,5 кв. м на кожного члена сім`ї.
З аналізу рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 жовтня 2020 року № 2055 очевидним є висновок про те, що зазначений орган відмовив у взятті на облік для поліпшення житлових умов ОСОБА_1 на підставі пп. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.
Вирішуючи питання про правомірність відмови у взятті на облік для поліпшення житлових умов ОСОБА_1 , оцінюючи рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 жовтня 2020 року № 2055 на предмет законності та обґрунтованості, суд першої інстанції вважав, що житлова площа спірної квартири, в якій проживає позивач разом із членом сім`ї (матір`ю), у розмірі 43,59 кв.м (15,0 кв.м на кожну особу) відповідає встановленим актами житлового законодавства вимогам, а тому виконавчим комітетом правомірно відмовлено ОСОБА_1 у взятті на квартирний облік за місцем проживання.
Разом із тим, звертаючись до суду із позовом, правовим обґрунтуванням обставин, на які посилається позивач, та підстав визнання його потребуючим поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 зазначено пп. 7 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.
Так, вказаним підпунктом, передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).
Крім того, пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (далі - Інструкція № 380), передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 43,59 м кв., в якій прописані та проживають: ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 . 
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом № б/н від 28 лютого 2019 року (а.с.7).
З 02 вересня 2019 року по теперішній час бере безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (а.с.13).
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відтак, враховуючи те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, потребує поліпшення житлових умов з підстав, передбачених пп. 7 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» та п. 2 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування рішенням виконавчого комітету № 2055 від 01 жовтня 2020 року про відмову у взятті останнього на квартирний облік за місцем проживання як особу, що потребує поліпшення житлових умов та зобов`язання Виконавчого комітету Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про взяття його на квартирний облік за місцем проживання, як особу, що потребує поліпшення житлових умов.
Згідно ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що апеляційним судом позовні вимоги  ОСОБА_1  задоволено в повному обсязі, адвокатом надано усі належні та допустимі докази, які підтверджують обсяг наданих адвокатом послуг, кількість втраченого часу та розрахунок вартості таких послуг, оплату клієнтом наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року, стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 699,99 грн.
Разом з тим, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, тому з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в розмірі 8 172,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Слізяка Назарія Романовича задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2055 від 01.10.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у взятті його на квартирний облік.
Зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2020 року про взяття його на квартирний облік.
Стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в сумі 8 172,00 грн в дохід держави.
Стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 4699,99 грн судових витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                         В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               В.В. Оніщук