Справа № 740/570/22 	Головуючий у 1 інстанції Олійник В. П. 	
Провадження № 33/4823/189/22 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого  - судді Демченка О.В.,
за участю захисника – адвоката Глазун Т.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу захисника – адвоката Глазун Т.О. в інтересах  ОСОБА_1      на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2022 року, -

                                   В С Т А Н О В И В :

Цією постановою: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий в               АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі  17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.  
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 496 грн. 20 коп.
Як встановив суд, 02 лютого 2022 року, о 12 год. 42 хв. на                    вул. Вокзальна, м. Ніжина Чернігівської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, в порушення п.2.5. Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник – адвокат Глазун Т.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, через незаконність, необґрунтованість, та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу даного адміністративного правопорушення.
Вважає, що вказане рішення винесено з порушенням законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки суд формально підійшов до розгляду справи та не об`єктивно і не в повному обсязі дослідив матеріали справи.
На думку захисту, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням норм чинного законодавства та нормативно-правових актів і не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи не містять саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому складання даного протоколу є незаконним.
Вказує, що ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені жодним доказом, в тому числі і відеозаписом.
Посилається на те, що відеозапис не є безперервним.
Також, звертає увагу на те, що на відеозапису зафіксовано надання ОСОБА_1 дихання у поліетиленовий файл, що свідчить про відсутність у працівників поліції на той час саме приладу Драгер.
Зазначає, що в протоколі вказано керування транспортним засобом о   12 год.50 хв., проте із відеозапису вбачається, що її підзахисний в цей час знаходився в службовому автомобілі працівників поліції.
Окрім цього, стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, останнього працівники поліції підібрали по дорозі, а вже після цього як він відкрив ключами авто, йому дозволили на ньому їхати.  
  Посилаючись на положення ст. 62 Конституції України, вказує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а тому всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, захисника – адвоката      Глазун Т.О. в інтересах  ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) на підтвердження викладених в апеляційній скарзі вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не зважаючи на заперечення стороною захисту під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.
Зокрема, відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.02.2022 року серії ДПР18 №472775, відповідно до якого 02 лютого 2022 року, о 12 год. 42 хв. на вул. Вокзальна, м. Ніжина Чернігівської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження продуття приладу «Драгер» та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікарні відмовився (а.с. 2).  

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння,  зі змістом протоколу ознайомлений.
Протокол про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1   складений за фактом відмови останнього від проходження медичного огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом.
Даний протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій особою правопорушником, і є одним з джерел доказів, по факту вчинення адміністративного правопорушення.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також підтверджується письмовими поясненнями останнього, де він не заперечував факт керування транспортним засобом, вживання алкоголю напередодні, та відмовився їхати в лікарню та проходити тест на прилад «Драгер» (а.с. 4). 
Таким чином, склад правопорушення в діях ОСОБА_1 є закінченим вже з моменту відмови від проходження медичного обстеження.
Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься відеоматеріал (а.с. 6), який був ретельно досліджений судом апеляційної інстанції, згідно якого вбачається факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що і не заперечував останній. На неодноразові пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я однозначної відповіді не надавав, комусь телефонував, тягнув час, тобто своїми діями висловлював відмову, тим самим ухилявся від проходження такого огляду. Більш того, намагався домовитись з працівниками поліції не оформляти на нього даний протокол, що також свідчить про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене.
Після відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів, останній був відсторонений від керування транспортним засобом, автомобіль був переданий тверезому водію, про що має місце розписка від 02.02.2022 року (а.с. 5).
Пункт 2.5 Правил  дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил,  у даному випадку, утворює склад  правопорушення, передбаченого   ч. 1 ст. 130  КУпАП.
Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.
Критика апелянтом дій працівників поліції у даному випадку є безпредметною з огляду на те, що виконання вимог поліцейського пройти огляд є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейських у визначеному законом порядку.
Автор апеляційної скарги акцентував увагу суду на тому, що працівники поліції виявили у його підзахисного ознаки алкогольного сп`яніння, спираючись на суб`єктивні оціночні критерії, що базуються на внутрішньому переконанні  лише працівників поліції, однак таке посилання не ґрунтується на нормах чинного законодавства, виходячи з того що в роз. 1 п. 2,3  Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі - Інструкція), затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України N 1452/735 від 09.11.2015 року, працівники поліції наділені повноваженнями щодо пропозиції особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння якщо у нього виникли підстави вважати, що ця особа перебуває у такому стані. До ознак алкогольного сп`яніння віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу про адміністративне правопорушення та доданому до нього відеоматеріалу (а.с. 2; 6) вбачається, що працівниками поліції були озвучені   ОСОБА_1 , та занесені до протоколу, ті ознаки алкогольного сп`яніння останнього, які  як наслідок потягли за собою пропозицію щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а отже, жодних порушень з боку працівників поліції, на переконання суду апеляційної інстанції, в даному випадку не було.
Посилання викладене в апеляційній скарзі на те, що відеоматеріал не може слугувати належним доказом, оскільки такий запис не є безперервним, є непереконливим, беручи до уваги, що вказаний відеозапис було додано до протоколу про адміністративне правопорушення, а отже, є лише одним із доказів, на підтвердження даних, викладених у протоколі складеному повноважною на те особою.
Також, захист акцентував увагу на тому, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано керування транспортним засобом її підзахисним о 12 год.50 хв., проте із відеозапису останній в цей час знаходився в службовому автомобілі працівників поліції, однак, даній обставині судом першої інстанції було надано відповідну оцінку, про що зазначено у рішенні суду, з чим погоджується і апеляційний суд.
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.
Наявним у справі про адміністративне правопорушення доказам суд першої інстанції надав правильної оцінки та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння за наявності підозри знаходження особи в такому стані.
Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження.
У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а позицію апелянта розцінює як захисну та направлену на уникнення від притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини та в межах санкції       ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як  ОСОБА_1 , так і іншими особами.
Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.  

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Глазун Т.О. в інтересах   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.  

Суддя	О. В. Демченко