УХВАЛА

29 серпня 2022 року 
м. Київ

Справа №  910/12340/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:         Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю.  Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІЛМЕНТОН"
до Міністерства юстиції України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНАЛЬНІ РЕСУРСИ", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "АРАГОН", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ВІРТУОЗ", 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Девелопмент"
про визнання протиправним, скасування наказу та вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

17.08.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 (повний текст складено 13.07.2022) і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №  910/12340/21, подана 15.08.2022 через засоби поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Звертаючись із касаційною скаргою, Міністерство юстиції України посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права у зв`язку із застосуванням норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Проте касаційна скарга Міністерства юстиції України хоч і містить посилання на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, її зміст не є належним чином обґрунтованим з огляду на відсутність чіткої вказівки, які з переліку постанов, що згадані у касаційній скарзі, не були враховані судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень. Крім того, посилаючись на постанови Верховного Суду, скаржник не визначив норми права, щодо застосування яких не враховано висновки Верховного Суду.

Таким чином, касаційна скарга Міністерства юстиції України оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. 

Міністерство юстиції України, звертаючись із касаційною скаргою, просить суд: поновити пропущений строк на касаційне оскарження; касаційну скаргу задовольнити; скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №  910/12340/21; розглядати справу за участю скаржника.

Однак скаржник не зазначає, що просить зробити суд касаційної інстанції у разі скасування оскаржуваних судових рішень - передати справу на новий розгляд чи ухвалити нове рішення. Враховуючи зазначене, скаржникові необхідно уточнити вимоги касаційної скарги, оскільки вимоги особи повинні бути повними та однозначними.

Таким чином, Суд вважає касаційну скаргу такою, що оформлена з порушенням вимог пункту 6 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "КІЛМЕНТОН" подало у липні 2021 року, її предметом є 1 вимога немайнового характеру про скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.07.2021 № 2531/5, яким частково задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" від 06.11.2020, скасовано рішення від 29.09.2020 за №№ 54319394, 54318973, 54319195, 54318749, 54322419, 54322369, 54322396, 54322333, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Міністерство юстиції України у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №  910/12340/21.

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити  судовий збір у сумі 4 540,00 грн, а саме 2 270,00 грн х 200  %, де 2 270,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Міністерство юстиції України доказів сплати судового збору до касаційної скарги не додало.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Згідно з частинами 2, 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 4 статті 293 цього Кодексу.

Повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 складено 13.07.2022, тому останнім днем її оскарження відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України є 02.08.2022.

Проте Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу 15.08.2022, тобто поза межами 20-денного строку, встановленого частиною 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України для подання касаційної скарги.

Скаржник у касаційній скарзі просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження і зазначає, що у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 введено воєнний стан. Скаржник зазначає, що з метою забезпечення збереження життя та здоров`я деяких працівників апарату Міністерства юстиції України переведено на дистанційну роботу і вони перебувають за межами міста Києва, що унеможливило звернення до Суду з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження, а тому вважає, що пропустив строк на касаційне оскарження з поважних причин, та просить суд його поновити.

Розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №  910/12340/21, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 4 статті 293 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. 

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У клопотанні про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження Міністерство юстиції України зазначає, що деяких працівників переведено на дистанційну роботу, проте скаржником не додано до касаційної скарги доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема щодо представника, який підписав подану касаційну скаргу.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені в клопотанні обставини не є поважними і такими, що дають підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. 

Відповідно до частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. 

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Міністерства юстиції України необхідно:
- подати нову редакцію касаційної скарги, у якій навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);
- уточнити вимоги касаційної скарги з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції;
- подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі (4 540,00 грн) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір";
- надати Суду доказ (докази) на підтвердження причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначених у поданому клопотанні, або подати інше клопотання з наведенням інших причин пропуску строку на касаційне оскарження, які підтверджуються належними доказами.

З огляду на викладене касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №    910/12340/21 належить залишити без руху на підставі частин 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали Міністерству юстиції України буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №    910/12340/21 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 288, 290, частинами 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №    910/12340/21 залишити без руху до 23.09.2022, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не  підлягає.

Головуючий                                                                                       Н. О. Багай

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                             Ю. Я. Чумак