УХВАЛА

08 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 340/4660/20
адміністративне провадження № К/990/13892/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними дій (бездіяльності), скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: 
визнати протиправними дії (бездіяльність) УМВС України в Кіровоградській області, ГУНП в Кіровоградській області щодо неправомірності її звільнення з органів внутрішніх справ;
визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Кіровоградській області №7о/с від 16.09.2020 року в частині звільнення її із займаної посади у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (через скорочення штатів);
визнати протиправними дії (бездіяльність) УМВС в Кіровоградській області, ГУНП в Кіровоградській області щодо не пропонування їй посад як працівнику середнього начальницького складу органів внутрішніх справ відповідно до пункту 9 Розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію";
зобов`язати УМВС України в Кіровоградській області зарахувати час вимушеного прогулу період з 06.11.2015 року по день постановлення рішення по справі до вислуги років стажу служби в органах внутрішніх справ, провести перерахунок вислуги років та видати наказ по УМВС України в Кіровоградській області про зарахування її стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в органах внутрішніх справ;
стягнути з УМВС України в Кіровоградській області (в особі ліквідаційної комісії) на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, що стався з його вини, з 26.01.2019 по день прийняття рішення по справі: на підставі частини третьої статті 235 КЗпП України та пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та згідно постанови Верховного Суду у аналогічній адміністративній справі №807/176/17 (адміністративне провадження №К/9901/52290/18), без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, розрахунок провести помісячно.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області залишити без задоволення. залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області  подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини склались з приводу проходження позивачкою публічної служби.
При цьому посада позивачки, (дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції, міліції громадської безпеки Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області   ) не включає її в перелік службових осіб, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались відносяться до справ незначної складності.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними дій (бездіяльності), скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                                                 А.Г. Загороднюк

Судді:                                                                                                                                      М.В. Білак

                                                                                                                                                В.М. Соколов