ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9964/20                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Костюк Л.О., Пилипенко О.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач, апелянт) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач), у якому просив: 
-          зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити позивачу перерахунок і виплату пенсії за вислугу років, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії у 80 % сум грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 відповідно до ПКМУ № 704 від 30.08.2017 та з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії без обмежено, які були встановлені п. 2 ПКМУ № 103 від 21.02.2018.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2021, позов задоволено частково: 
      -   визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.    Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 % до 70 % сум грошового забезпечення;
-   визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.    Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 по 13.08.2019 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 80 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату недоотриманих за минулий час сум пенсії з урахуванням виплачених сум.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату не отриманих ОСОБА_1 сум підвищення пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019 по 13.08.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Окружним адміністративним судом міста Києва 27.09.2021 видано виконавчі листи.
До Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача 10.11.2021 надійшла заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень (відповідачем) на виконання рішення суду від 26.04.2021 у справі № 640/9964/20. 
Ухвалою Окружного адмінстративного суду міста Києва від 07.12.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані позивачем дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 80% до 70% грошового забезпечення відбулися  від час перерахунку пенсії позивача  на виконання іншого судового рішення, а саме від 22.03.2021 у справі №640/3144/21, що на думку суду першої інстанції має наслідком виникнення нового спору між сторонами щодо порядку перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким: 
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.04.2019 відсоткового значення розміру пенсії з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, як такі, що порушують його права, підтвердженні рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2021 по справі № 640/9964/20 в порядку його виконання; 
-          постановити окрему ухвалу і направити її Головному управлінню Пенсійного фонду  України в м. Києві для вжиття заходів щодо усунення причин та умов порушення прав ОСОБА_1 , підтверджених рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2021 по справі №640/9964/20 в порядку його виконання стосовно перерахунку і виплати пенсії з 01.04.2019 у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення.
Свою позицію обгрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про виникнення нового спору з тих самих підстав і предмету щодо розміру його пенсії у 80% сум грошового забезпечення є помилковим, тому щзо всі наступні  перерахунки його пенсії з цього питання будуть породжувати, виходячи з цього висновку суду, нові спори і це призведе до нівелювання самої суті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2021 по справі №640/9964/20 та прав позивача, підтверджених зазначеним рішенням.
На переконання апелянта, такий хід речей ставить під сумнів його право на справедливий суд, яке гарантоване йому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої прийнята з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинами справи, що призвело до ухвалення незаконого та необгрунтованого судового рішення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – без змін з наступних підстав.
Відповідно до частини першої      статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із      статтею 129-1 Конституції України      суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до      статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України      судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до частини другої      статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України      судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобовязувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно зі   статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої   статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до   статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до   Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд першої чи апеляційної інстанції. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-Позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що   КАС України   регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили            суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є   ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. зазначив, що право на судовий захист, передбачене            статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на   забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання,      є судовий контроль.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2021 у справі № 640/9964/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до   ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 80 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату недоотриманих за минулий час сум пенсії з урахуванням виплачених сум.
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2021 по справі №640/3144/21 зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 03 листопада 2020 року №ВСЗ/5527 з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум. Тобто без визначення відсоткового значення основного розміру пенсії.
У липні 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 640/3144/21 відповідачем з 01.04.2019 проведено перерахунок  пенсії заявника в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів за період із 01.04.2019 по 31.07.2021 в сумі 214 024,06 грн, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 70% сум грошового забезпечення. 
Після цього, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 640/9964/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії заявнику у серпні 2021 року в порядку, встановленому судовим рішенням, з грошового забезпечення, чинного на дату здійснення перерахунку (01.01.2018), що не заперечується позивачем. 
Починаючи із вересня 2021 року виплата пенсії заявнику здійснювалась у розмірі, визначеному рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №640/9964/20, в сумі 15   542, 03 грн, виходячи з відсотового значення 80% грошового забезпечення, з доплатою до попередньо встановленого на виконання рішення суду від 22.03.2021 по справі №640/3144/21 розміру пенсії, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком (а.с.66).
За таких обставин, доводи апелянта з приводу того, що зменшення відсоткового розміру його пенсії до 70% грошового забезпечення саме за рішенням суду у справі №640/9964/20 є необгрнутованими та не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відтак, оскаржувані позивачем дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 80% до 70% грошового забезпечення відбулися під час перерахунку пенсії позивача на виконання іншого судового рішення, а саме:   рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 640/3144/21. 
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - без змін.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування ухвали суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2,   10,   11,   241,   242,   243,   250,   251,   308,   311,   312,   316,   321,   322,   328,   325,   329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі №640/9964/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому   статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                          О.Є. Пилипенко