Постанова
Іменем України 
 
29 серпня 2022 року  
м. Київ
 
справа № 524/8097/20
провадження № 61-2434 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (меблевий центр «ІНФОРМАЦІЯ_1»), 
треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, приватне підприємство «Арт-Ніко»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука 
від 08 листопада 2021 року у складі судді Нестеренка С. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2022 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 (меблевий центр «ІНФОРМАЦІЯ_1»), третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби 
в Полтавській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби), про захист 
прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів 
і відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у березні 2019 року вона звернулася до меблевого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою зробити замовлення на виготовлення меблів у свою квартиру. Відповідно до індивідуальних замовлень: 04 квітня 2019 року вона замовила гардеробну (шафу кутову), остаточна вартість якої 139 922,00 грн; 09 квітня 2019 року нею було замовлено комод, остаточна вартість якого 25 749,00 грн; 15 травня 
2019 року вона замовила передпокій, остаточна вартість - 160 656,00 грн, 
а всього нею зроблено індивідуальних замовлень на суму - 326 327,00 грн, яку нею було сплачено. Крім того, вона сплатила 3 500,00 грн за послуги 
з доставки та збирання меблів. Тобто вона виконала взяті на себе зобов`язання та повністю сплатила вартість замовлених меблів. 
Разом із цим, через 3 місяці після виготовлення та встановлення меблів, вона виявила наступні недоліки: глибина передпокою була 600,00 мм, 
а не 500,00 мм; меблі мали явні дефекти; збірка меблів виконана неякісно, 
у результаті чого меблі не могли використовуватися за їх призначенням.
Відповідно до висновку № П-135 експертного товарознавчого дослідження, складеного за її заявою 15 жовтня 2020 року судовим експертом Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-промислової палати Власенко Л. В. (далі - висновок експертного товарознавчого дослідження 
від 15 жовтня 2020 року № П-135), замовлені меблі не відповідають комплекту технічної документації (ескізам), мають дефекти виробничого 
і невиробничого характеру, якість меблів не відповідає нормативним документам, що діють на території України. 
Виробник меблів - приватне підприємство «Арт-Ніко» (далі - ПП «Арт-Ніко»), у відповідь на її звернення 06 листопада 2020 року повідомив, 
що всі претензії повинні пред`являтися до магазину, який виконував замовлення. 30 жовтня 2020 року вона направила претензію до магазину, 
на яку 20 листопада 2020 року отримала відповідь, що замовлення було виконано відповідно до її побажань, замовлень та вихідних даних. 
Зазначала, що замовлені нею у ФОП ОСОБА_2 (меблевий центр « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») меблі є неякісні, непридатні для використання. 
Крім того, внаслідок довготривалого користування неякісними меблями, 
їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через неможливість нормального використання меблів, відсутності пропорцій 
і належного розташування меблів у кімнаті, що призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, так як у неї виникла дратівливість, поганий настрій та конфліктне налаштування, розмір якої оцінила у 20 000,00 грн. 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд розірвати договори купівлі-продажу меблів, укладені між нею та ФОП ОСОБА_2 , а саме: від 04 квітня 2019 року № 123, від 09 квітня 2019 року № 128, 
від 15 травня 2019 року № 179, стягнути з останньої на її користь: 
326 327,00 грн у рахунок сплачених грошових коштів за договорами,
3 500,00 грн за послуги із доставки та збирання меблів, 1 108,00 грн 
за проведене експертне товарознавче дослідження, 20 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання понесених 
нею судових витрат. 
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
 
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 лютого 2021 року клопотання представника ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Залучено до участі у справі ПП «Арт-Ніко» в якості третьої особи. Витребувано від ГУ Держпродспоживслужби завірені належним чином копії матеріалів за результатами проведення перевірки - планового заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, на підставі яких було складено акт ГУ Держпродспоживслужби від 21 січня 2021 року 
про виявлені порушення, які зобов`язано направити до суду у строк 
до 15 березня 2021 року.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладені між сторонами угоди (індивідуальні замовлення) відповідають елементам договорів купівлі-продажу та виконання робіт.Позивачем було сплачено відповідачу 326 327,00 грн за індивідуальне виготовлення меблів і 3 500,00 грн 
за послуги із доставки та збирання меблів, що не заперечувалося сторонами. Гардеробну (шафу кутову) та комод було доставлено позивачу 27 липня 2019 року, передпокій - 26-27 жовтня 2019 року. 
Позивачем не доведено, що при доставці та безпосередньо після встановлення меблів були виявлені недоліки товарів (меблів) чи роботи, 
а саме видимі дефекти, що унеможливлюють використання меблів 
за їх призначенням, а також те, що замовлені меблі не відповідали замовленню та ескізам меблів. При цьому позивач та її представник указували, що недоліки меблів виявлено лише через 3 місяці після 
їх доставки та встановлення. Цьому районний суд надав критичну оцінку, оскільки вказані позивачем недоліки, зокрема різниця розмірів у глибині передпокою були б одразу візуально помітними. Разом із цим, 
ОСОБА_1 прийняла замовлені та зібрані на місці меблі без будь-яких зауважень, тривалий час користувалася ними.
Суд першої інстанції надав правову оцінку поданим сторонам доказам, зокрема: претензіям позивача виробнику меблів та продавцю, відповідям на вказані претензії, висновку експертного товарознавчого дослідження 
від 15 жовтня 2020 року № П-135, врахував доводи сторін і вказав, 
що можливі недоліки, зафіксовані у вищевказаному висновку експертного дослідження, були зафіксовані через 1 рік і 3 місяці з моменту отримання товару, яким весь цей час ОСОБА_1 користувалася, і які могли виникнути внаслідок порушення споживачем правил користування товаром і його зберігання. При цьому претензій продавцю протягом 14 з дня отримання товару вона не пред`явила, не надала доступ продавцю 
та виробнику оглянути меблі. У матеріалах справи відсутній акт про виявлені недоліки під час прийняття товару та наданих послуг.
Крім того, районний суд указав, що у висновку експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року № П-135 відсутній стверджувально-категоричний висновок про те, що виготовлені та продані позивачу меблі мають істотні недоліки, які взагалі не можуть бути усунуті чи роблять меблі суттєво іншими, ніж передбачено договором. Позивач не заявляла клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи, хоча відповідні права судом було роз`яснено. 
При цьому враховано матеріали перевірки відповідача за заявою позивача ГУ Держпродспоживслужби, у тому числі витребувані судом, відповідно 
до яких у діях ФОП ОСОБА_2 не встановлено порушень вимог законодавства, не вбачається можливим встановити наявність у меблях істотного недоліку, допущеного з вини виробника, оскільки відсутнє будь-яке документальне підтвердження даного факту. Рішення про повернення коштів може бути прийняте лише у разі неможливості усунення недоліків.
У цій частині враховано відповідну судову практику Верховного Суду.
 
Оскільки відсутні правові підстави для розірвання договору й стягнення 
з відповідача на користь позивача грошових коштів, відсутні й правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
про відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Остахова В. П., залишено без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні 
у справі докази й надав їм належну правову оцінку, так як позивачем 
не доведено виявлення істотних недоліків меблів, які виникли з вини відповідача. Висновок експертного товарознавчого дослідження 
від 15 жовтня 2020 року № П-135 складено за заявою позивача майже через рік після початку есплуатації меблів, а дослідження експерта проведено односторонньо без участі іншої сторони договору. 
При цьому не заперечується, що гарантійний строк становить 2 роки 
і позивач саме у цей строк звернулася до відповідача з відповідними вимогами, що спростовує доводи позивача про неправильне застосування районним судом норм Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (гарантійний строк), так як у даному випадку позивачем заявлено вимоги не про здійснення безоплатного ремонту меблів 
чи їх заміни, а про розірвання договорів купівлі-продажу меблів, стягнення їх вартості, тобто має місце інший предмет спору, а тому підлягають застосуванню інші норми матеріального права. У даному випадку позивачем пред`явлено позов на підставі пункту 1 абзацу 2 частини першої статті 8 указаного Закону, за якою у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених 
за необхідності висновком експертизи, споживач, у порядку та у строки, 
що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця 
або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
У даному спорі не встановлено наявність істотного недоліку товару.
Крім того, не впливають на законність рішення районного суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався на статтю 711 ЦК України, як на підставу відмови у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки вказана норма є спеціальною нормою ЦК України, яка регулює відповідальність за шкоду, завдану внаслідок недоліків товару. У даному випадку така вимога є похідною від основних позовних вимог, 
у задоволенні яких судом обґрунтовано відмовлено.
Суд апеляційної інстанції вважав правильними висновки районного суду 
у частині надання правової оцінки матеріалам перевірки відповідача, 
проведеної ГУ Держпродспоживслужби за заявою позивача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду 
м. Кременчука від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2022 року, у якій, посилаючись 
на неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 
ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 524/8097/20 із суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву 
на касаційну скаргу.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, 
норми Закону України «Про захист прав споживачів» у частині гарантійного строку виявлення істотних недоліків товару, який у спорі складає 2 роки, 
а також у частині обов`язку доказування наявності дефекту товару 
та причин його виникнення. 
У цій частині посилається на правові позиції Верховного Суду у подібних, 
на думку заявника касаційної скарги, справах.
Крім того, порушено норми процесуального права, оскільки надано невірну оцінку висновку експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року № П-135, не враховано подані позивачем письмові докази, помилково враховано матеріали перевірки ФОП ОСОБА_2 . 
ГУ Держпродспоживслужби. При цьому судові рішення у відповідних частинах ґрунтуються на припущеннях. 
 
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси 
у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який 
не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи                  на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання                        або оспорювання. 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового                               або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом 
чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором 
є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно 
(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає 
або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця 
на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України).
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), 
а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною другою статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються 
у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства 
про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше 
не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Суди попередніх інстанцій, проаналізувавши зміст укладених між позивачем та відповідачем угод (замовлень), зробили висновок про те, що відповідні угоди відповідають елементам договорів купівлі-продажу та виконання робіт.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 просила суд розірвати укладені між нею та відповідачем договори купівлі-продажу (індивідуальне замовлення меблів), стягнути кошти, сплачені нею на їх виконання, посилаючись на недоліки виготовлених меблів, виявлені 
через 3 місяці після їх встановлення, які, на її думку, унеможливлюють використання меблів за призначенням. 
Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, 
в силу статті 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону договір - усний 
чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) 
про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.
Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (частини перша та друга статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого 
і компетентного вибору.
Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться 
до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього 
за допомогою засобів дистанційного зв`язку.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені 
та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:
1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;
2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;
3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;
4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого 
є споживач;
5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної 
та своєчасної інформації про відповідну продукцію;
6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;
7) ціну продукції визначено неналежним чином;
8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого 
є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 стверджувала, що недоліки меблів, виготовлених та встановлених за індивідуальним замовленням, вона помітила через 3 місяці після їх встановлення. При цьому посилалася на висновок експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 
2020 року № П-135, складений за її заявою, за яким замовлені меблі 
не відповідають комплекту технічної документації (ескізам), мають дефекти виробничого і невиробничого характеру, якість меблів не відповідає нормативним документам, що діють на території України. 
Згідно зі статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:                          1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане 
з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право 
за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості визначено статтею 708 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), 
або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:
1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Частиною третьою статті 8 цього Закону передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються 
на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові 
або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник 
з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений 
хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; 
в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до частини шостої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.
Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, провадження 
№ 61-30670св18; від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, провадження № 61-39639св18; від 26 січня 2022 року у справі 
№ 755/5301/16-ц, провадження № 61-5129св 21 та інших 
Заявник касаційної скарги також посилається на відповідну правову позицію Верховного Суду й судову практику у подібних, на його думку, справах.
Разом із цим, касаційний суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій, зроблені по суті вирішення спору, узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ (частина четверта 
статті 263 ЦПК України), яка є сталою та сформованою, а тому відповідні доводи касаційної скарги є безпідставними. При цьому заявник касаційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені 
у справах, фактичні обставини у яких і у справі, яка переглядається, 
є різними. У кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин 
та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи 
їх у сукупності.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування 
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази 
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили 
і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши характер спірних правовідносин, усі фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку поданим сторонами 
та витребуваним районним судом доказам, а також доводам сторін, обґрунтовано виходили з відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , яка фактично не довела наявність істотних недоліків меблів, виготовлених та встановлених на її індивідуальне замовлення, які виникли з вини відповідача. 
При цьому судами надано відповідну оцінку висновку експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року № П-135,складеного 
за заявою позивача через значний проміжок часу після встановлення меблів та початку їх експлуатації, й підстави його відхилення судами мотивовано, чим виконано вимоги процесуального закону (стаття 110 
ЦПК України).  
Крім того, судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів»й вказано про те, що у даному спорі позивачем не заявлено вимог про здійснення безоплатного ремонту меблів чи їх заміни, а про розірвання договорів купівлі-продажу меблів, стягнення їх вартості, тобто позов пред`явлено на підставі пункту 1 абзацу 2 частини першої статті 8 указаного Закону, за якою у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових 
для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати 
від продавця або виробника, зокрема, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, вірно зазначив про те, що у даному спорі не встановлено наявність істотного недоліку товару, відсутні докази того, що позивачем виявлено недоліки меблів під час прийняття товару та/або встановлення меблів, 
що виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до незгоди з висновками судів по суті вирішення спору й до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, однак вони спростовуються матеріалами справи 
та наведеними нормами права, а тому відхиляються Верховним Судом. 
Судами попередніх інстанцій надано відповідну правову оцінку 
й матеріалам позапланового заходу державного нагляду (контролю) 
ФОП ОСОБА_2 - перевірки на підставі заяви ОСОБА_1 
(а. с. 96-98, 118-197, т. 1), за результатами проведення якої перевіряючим органом не було виявлено порушень вимог законодавства у діях 
ФОП ОСОБА_2 , не встановлено наявність істотного недоліку меблів, допущеного з вини виробника. При цьому рішення про повернення коштів може бути прийняте лише у разі неможливості усунення недоліків, чого 
у даному спорі не встановлено.  ОСОБА_1 не відповіла 
на пропозицію відповідача щодо можливості огляду меблів, а наданий нею висновок експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року № П-135 не містить стверджувально-категоричної відповіді, зокрема, 
що виготовлені та продані позивачу меблі мають істотні недоліки, 
які взагалі не можуть бути усунуті.
З урахуванням установлених у цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, у тому числі, пункту 5 частини першої статті 5, 
частин першої, чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а також відповідних норм ЦК України. 
Колегія суддів погоджується також із тим, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основних позовних вимог (розірвання договорів, стягнення коштів), у задоволенні яких судами обґрунтовано відмовлено, а тому не підлягає до задоволення.
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести 
до неправильного вирішення справи. 
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 
ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку 
як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, 
а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони 
не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться 
до незгоди з висновками судів і переоцінки доказів, що у силу вимог 
статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, 
на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані 
судові рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом 
не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити 
без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 січня 
2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць