ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3818/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 липня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.П., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В
Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління  Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №231031000 від 12.09.2019 Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Соціаліастичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення №15 від 23.01.2020 Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Так, на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає про помилковість висновків рішення відповідача від 23.01.2020 року стосовно визнання недійсною посвідки на постійне проживання її чоловіка - громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як підстави про скасування позивачці дозволу на імміграцію.
Апелянт вказує, що твердження, які викладені відповідачем у висновку від 23.01.2020 року стосовно визнання недійною посвідки на постійне проживання її чоловіка не відповідають дійсності, що підтверджується посвідкою від 24 лютого 2017 року серії НОМЕР_2 , якою документований на даний час її чоловік. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення про визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні її чоловіка від 24.02.2017 року, серії НОМЕР_2 не приймалося, а отже відсутні  підстави для відмови у видачі посвідки на постійне проживання, дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 .
В обґрунтування вимог зазначає, що у порушення принципу «належного урядування» на позивача покладено негативні наслідки за допущену суб`єктом владних повноважень помилку.    
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня  2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 17 червня 2022 року. 
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області подано до суду відзив, в якому відповідач просить апеляційну скаргу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до проведеної працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області перевірки встановлено, що наказом Голови Державної міграційної служби України №193 від 21.07.2016 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 20.06.2003, видану гр. Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 .
Відповідач зазначив, що ним прийнято правомірне рішення №15 від 23.01.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та рішення №23103100 від 12.09.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
У відзиві відповідач зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно    з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Відповідно до   статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції зі змісту позовної заяви встановив,  що 06.09.2005 висновком УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві було прийнято рішення про документування посвідкою на постійне проживання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 22.09.2005.
У серпні 2019 року позивачка звернулася до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та отримала рішення від 12.09.2019 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання.
Так позивачці стало відомо про наявність висновку відповідача від 23.01.2020 про перевірку законності надання їй дозволу на імміграцію з огляду на те, що позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну 22.09.2005, відповідно до п. 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта громадянина Соціалістичної Республіки В`єнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (шлюб зареєстрований 16.12.2004), який був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 20.06.2003.
Наказом Голови Державної міграційної служби України від 21.07.2016 №193 посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 20.06.2003 чоловіка позивача визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.(а.с.38).
У зв`язку з цим, 23.01.2020 відповідачем винесено рішення №15 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну НОМЕР_6.
Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання в Україні серії   НОМЕР_4 від 22.09.2005 також скасована на підставі підпункту 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, ви знання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази    визнання протиправним та скасування наказу Голови Державної міграційної служби України № 193 від 21.07.2016 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» або висновку ГУДМС у м. Києві від 17.06.2016, яким скасовано рішення Управління ГІРФО ГУМВС України в місті Києві від 20.06.2003 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини другої    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон Згідно      статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"     іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено      Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.
Статтею 3 зазначеного Закону     передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.
Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно частини першої статті 4 Закону про іноземців іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до  Закону України «Про імміграцію»  іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає  Закон України «Про імміграцію»  (далі - Закон).
Відповідно до  статті 1 Закону  імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому  законом  порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
На виконання вимог даної статті Закону  постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983  затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №1983), який визначає механізм видачі посвідки на постійне проживання (далі - посвідка) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну (далі - іммігранти), ведення обліку посвідок і забезпечення зберігання їх бланків.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачка отримала дозвіл на імміграцію в Україну 22.09.2005 року відповідно до п.6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта громадянина соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 20.06.2003 року. (шлюб зареєстрований 16.12.2004 року). 
При наданні чоловіку позивача посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2003 році відповідачем проведена перевірка законності залишення його на постійне проживання на території України.
Підстав для відмови у задоволенні клопотання чоловіка позивачки про документування посвідкою на проживання в Україні виявлено не було та надано посвідку на постійне місце проживання для іноземця.
З моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтованого скасування посвідки на постійне проживання.            
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копія посвідки на постійне проживання в Україні чоловіка позивача від 24.02.2017 року, а також апелянтом надані до суду апеляційної інстанції відповіді на адвокатський запит, в яких зазначено, що рішення про визнання недійсної посвідки на постійне проживання в Україні від 24.02.2017 року серії НОМЕР_2 , Центральним міжрегіональним управлінням ДМС в м. Києві та Київській області не приймалося.
За такого правового врегулювання та обставин справи колегія суддів приходить до висновку про неправомірність рішень Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №231031000 від 12.09.2019 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, про скасування дозволу на імміграцію в Україну №15 від 23.01.2020 року громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 . 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню, а з метою відновлення порушених прав позивача належним способом захисту таких є зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні позивача.
Відповідно до пункту 2 частини першої  статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги громадянина Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 задовольнити.
Відповідно до положень частини першої  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, при задоволенні позову.
Оскільки позов підлягає задоволенню, а згідно наявних у справі платіжних доручень позивачем за його подання та подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі, визначеному положеннями  Закону України «Про судовий збір» (за подання позовної заяви - 1  681,60 грн., апеляційної скарги - 2  522, 40 грн.), а всього 4  204 грн. - відповідна сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Звертаючись до суду першої інстанції позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, сплатив 2522,40 грн. судового збору відповідно до квитанції про сплату судового збору від 12.02.2020 року (судовий збір за подання позовної заяви становить 1  681,60 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір», а також, звертаючись із апеляційною скаргою позивач сплатив 3 788,10 грн. згідно з квитанцією про сплату судового збору від 28.01.2022 року (судовий збір за подання апеляційної скарги становить 2522, 40грн). Виходячи з положень частини третьої  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума 4 204, 00 грн.
В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Павлов І.Г. просить стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36  000 грн. (тридцять шість тисяч) грн.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає необхідним задовольнити частково вимоги про понесені витрати на професійну правничу допомогу, виходячи із наступного.
За правилами частин першої, третьої      статті 143 Кодексу адміністративного судочинства     України     суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження обґрунтованості розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи:
-     договір про надання правової допомоги №11-12/19 від 11.12.2019 року;
-     оригінал ордера на надання правової допомоги від 12.12.2019 року (серія КВ №406049);
-     копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3197;
-     акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №11-12/19 від 11.12.2019 року;
-     квитанцію до прибуткового касового ордера від 12.02.2020 року №11-12/19.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої    статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України    розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з обставин розгляду справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи в розмірі 10 000 грн. 
Керуючись статтями  243,  311,  315,  317,  321,  322,  325,  328,  329,  331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення №231031000 від 12.09.2019 Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення №15 від 23.01.2020 Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 .
Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .
Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, код ЄДРПОУ 42552598) за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 1  681,60 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 2 522,40 грн., а всього: 4 204 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн.00 коп.). 
Стягнути    за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, код ЄДРПОУ 42552598)  на користь громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10  000 (десять тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                       суддя                                                                                                     І.О.Лічевецький
                                                                           Суддя                                                                  В.О.Аліменко
                                                                Суддя                                                                      В.П.Мельничук