Постанова 
Іменем України
 
04 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 696/805/20
провадження № 61-10002св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - виконавчий комітет Кам`янської міської ради Черкаської області, як орган опіки та піклування,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року у складі судді Ніколенко О. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Кам`янської міської ради Черкаської області, як орган опіки та піклування, про зобов`язання відповідача не чинити перешкод щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення позивачу способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, щоз 19 січня 2019 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 
З жовтня 2019 року фактичні шлюбні відносини перестали існувати, відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме: не давала можливість спілкуватися з дитиною наодинці та в місці відмінному від місця проживання позивача. 
04 березня 2020 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання сина              ОСОБА_3 , в судовому порядку, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). 
19 червня 2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.
Позивач вказував, що після ухвалення вищевказаних судових рішень відповідач продовжила чинити перешкоди у спілкуванні наодинці з сином, а також у відмінному місці від місця проживання відповідача.
Крім того, відповідач виїжджала за кордон та залишала дитину зі своїми батьками, без згоди позивача, чим позбавила дитину батьківського та материнського виховання на значний час, а також фактично відлучила дитину від себе, позбавивши дитину можливості на право спілкування з матір`ю і на формування психологічних (емоційних) зв`язків з матір`ю.
Згоди між сторонами щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною не досягнуто, що порушує права як позивача (право на батьківство, право на виховання та спілкування з дитиною), так і дитини (право на виховання та спілкування з батьком) і породжує правову невизначеність.
Таким чином, позивач просив: 
1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод йому брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною;
2) визначити йому способи у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме:
- у випадку виїзду ОСОБА_2 за кордон України без ОСОБА_3 : протягом всього часу перебування за кордоном ОСОБА_2 , в місці проживання                  ОСОБА_1 без присутності третіх осіб;
- до досягнення дитиною трирічного віку: щомісячно з 12:00 год суботи до 20:00 год неділі періодичністю через тиждень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили в місці проживання дитини, або ж відмінному від місця проживання дитини, за вибором ОСОБА_1 , без присутності третіх осіб, в тому числі, матері. День народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін;
- з досягнення дитиною 3-х років до вступу в 1 клас: цілодобово з 00:00 год 1-го числа кожного місяця до 00:00 год 15-го числа кожного місяця - в місці проживання батька без присутності третіх осіб, в тому числі, матері; під час перебування ОСОБА_3 у батька, батько має право вивозити дитину на відпочинок за кордон. День народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін;
- з моменту вступу в 1-й клас до досягнення дитиною повноліття: щомісячно                                     з 12:00 год суботи до 20:00 год неділі з періодичністю через тиждень, в місці проживання батька, або ж іншому місці, за вибором ОСОБА_1 , без присутності третіх осіб, в тому числі, матері; 50 % канікулярного періоду - в місці проживання батька без присутності третіх осіб, в тому числі, матері; 50 % періоду карантину - в місці проживання батька без присутності третіх осіб, в тому числі, матері; у період шкільних канікул батько має право вивозити дитину на відпочинок за кордон. День народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін; у разі хвороби дитини мати та батько спільно приймають участь у чергуванні, перебуваючи разом з дитиною; батьки спільно відвідують батьківські збори, медичний огляд дитини, гуртки, святкові заходи у навчальних закладах, освітньо-культурні заходи;
- з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття: необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання не чинити перешкод ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною - відмовлено.
Позовну вимогу, щодо визначення позивачу ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 задоволено частково.
Визначено ОСОБА_1 наступні способи у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- до досягнення дитиною ( ОСОБА_3 ) трирічного віку: щомісячно з 11:00 год до 19:00 год кожної першої та третьої суботи та/або неділі місяця, з урахуванням харчування та денного сну, по місцю проживання дитини, в присутності матері ОСОБА_2 чи в присутності осіб, які діють за її дорученням;
- з досягненням дитиною трьох років - двічі на місяць, першу та третю суботу і неділю, починаючи з 08:00 год суботи по 18:00 год неділі, за місцем проживання дитини та матері або за місцем проживання батька дитини, на вибір ОСОБА_1 , із зобов`язанням останнього ( ОСОБА_1 ) повернути дитину ОСОБА_3 в місце його постійного зареєстрованого проживання, яке знаходиться в м. Кам`янка до 18:00 год неділі;
- день народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін;
- з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття: спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином у часи фізичної активності дитини. 
Ухвалено, що у разі виникнення обставин (наприклад, хвороба дитини, зайнятість дитини навчанням, додатковими заняттями, несприятливі погодні умови тощо), які не залежать від волевиявлення батьків і об`єктивно унеможливлюють зустрічі та побачення з дитиною, батьки мають право за попереднім погодженням між собою, не пізніше ніж за 2 (два) дні до зустрічі із дитиною, погодити альтернативний графік спілкування.
Іншу частину вимог щодо встановлення способу виховання та спілкування позивача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 - залишено без задоволення.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення перешкод в спілкуванні з дитиною суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вчиняв дій до того як звернувся до суду, щоб розпочати спілкуватися з дитиною і не надав суду доказів, що йому чинили в цьому перешкоди.
Суд відмовив у задоволенні позову в частині вимог щодо проживання дитини, у разі тимчасової відсутності матері, за місцем проживання відповідача, оскільки це суперечить інтересам дитини.Так, дитина має більшу прив`язаність до матері, яка незважаючи на свою тимчасову відсутність на території України, значно більше приділяє увагу дитині, Також у дитини є сталий зв`язок з дідусем та бабусею за місцем його проживання, дитина відвідує дитячий садочок, стоїть на обліку у лікаря педіатра за місцем реєстрації. Крім того, позивач проживає від дитини на відстані 280 км. Має постійну зайнятість на роботі та не надав доказів можливості здійснювати піклування за малолітньою дитиною у період зайнятості його на роботі.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині  вимоги про виїзд дитини за кордон на відпочинок, суд виходив з того, що відповідно вимог чинного законодавства такий виїзд допускається лише за нотаріально посвідченою згодою матері або рішенням суду, і це питання має вирішуватися між сторонами кожного разу в індивідуальному порядку, враховуючи час, спосіб та термін перебування дитини за кордоном.
Встановлюючи позивачу графік участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції врахував вік малолітньої дитини, місце його постійного проживання разом з матір`ю, відвідування дитячого дошкільного закладу за місцем проживання та лікаря-педіатра. Суд виходив з того, що зазначений графік якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційні скаргипредставника ОСОБА_1 - адвоката Пасічняка І. Я. та представника ОСОБА_2 - адвоката Кухаренко О. В. задовольнено частково. 
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року змінено у задоволеній частині позовних вимог, виклавши резолютивну частину рішення суду про визначення ОСОБА_1 способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 у редакції цієї постанови.
Визначено ОСОБА_1 наступні способи у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- до досягнення дитиною ( ОСОБА_3 ) трирічного віку: щомісячно з 11:00 год до 19:00 год кожної першої та третьої суботи або неділі місяця, з урахуванням харчування та денного сну, за місцем проживання дитини, в присутності матері ОСОБА_2 за домовленістю сторін;
- з досягненням дитиною трьох років до вступу дитини до 1 класу - двічі на місяць, першу та третю суботу і неділю, починаючи з 08:00 год суботи по 18:00 год неділі, за місцем проживання дитини та матері в присутності матері або за місцем проживання батька дитини без присутності матері за домовленістю сторін;
- день народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін;
- з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття: спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином у часи фізичної активності дитини.
Ухвалено, що у разі виникнення обставин (наприклад, хвороба дитини, зайнятість дитини навчанням, додатковими заняттями, несприятливі погодні умови тощо), які не залежать від волевиявлення батьків і об`єктивно унеможливлюють зустрічі та побачення з дитиною, батьки мають право за попереднім погодженням між собою, не пізніше ніж за 2 (два) дні до зустрічі із дитиною, погодити альтернативний графік спілкування.
В решті рішення суду залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що встановлений графік участі батька у вихованні дитини є найбільш компромісним. 
 
Однак, апеляційний суд вважав за необхідне змінити деякі частини резолютивної частини рішення суду, оскільки вони містять альтернативні та нечіткі умови.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив:
1) скасуватирішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у вихованні дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову;
2) скасуватирішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про визначення способів участі батька у вихованні дитини у випадку виїзду матері за кордон та щодо спілкування сина з батьком протягом 50 % часу у період канікул, та просив ухвалити нове рішення у цій частині яким встановити, що у випадку виїзду матері дитини за кордон та 50 % часу канікул дитина перебуватиме в місці проживання батька без присутності третіх осіб;
3) постанову апеляційного суду в частині визначення позивачу способів участі у вихованні дитини змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції: 
«Визначити ОСОБА_1 наступні способи у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- до досягнення дитиною ( ОСОБА_3 ) трирічного віку: щомісячно з 11:00 год до 19:00 год кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, з урахуванням харчування та денного сну в місці проживання дитини, або ж відмінному від місця проживання дитини за вибором ОСОБА_1 без присутності третіх осіб, в тому числі матері;
- з досягненням дитиною трьох років до вступу в 1 клас: цілодобово з 12:00 год 1-го числа кожного місяця до 12:00 год 15-го числа кожного місяця в місці проживання батька без присутності третіх осіб, в тому числі матері;
- з моменту вступу в 1-й клас до досягнення дитиною повноліття - двічі на місяць першу та третю суботу і неділю, починаючи з 08:00 год суботи до 18:00 год неділі за місцем проживання дитини та матері або за місцем проживання батька дитини, на вибір ОСОБА_1 ;
 
- день народження ОСОБА_3 та державні свята - за домовленістю сторін;
- з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття: спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином у часи фізичної активності дитини»;
4) постанову апеляційного суду змінити, виключивши четвертий абзац резолютивної частини, а саме: «У разі виникнення обставин (наприклад, хвороба дитини, зайнятість дитини навчанням, додатковими заняттями, несприятливі погодні умови тощо), які не залежать від волевиявлення батьків і об`єктивно унеможливлюють зустрічі та побачення з дитиною, батьки мають право за попереднім погодженням між собою, не пізніше ніж за 2 (два) дні до зустрічі із дитиною, погодити альтернативний графік спілкування».
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо вирішення позовних вимог: про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною; визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною на період виїзду матері за кордон та на період шкільних канікул; визначення позивачу способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Також як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач посилається на те, що суд необгрунтовано відхилив клопотання про виклик свідків, яке має значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Позивач зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а установлений судами графік побачень з дитиною незаконно обмежує спілкування батька з сином, встановленого часу недостатньо щоб налагодити контакт з дитиною. 
Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну  скаргу
У серпні 2021 року представник ОСОБА_2 - Кухаренко О. В. , подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просила залишити рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки при ухваленні оскаржуваних рішень судами враховано якнайкращі інтереси дитини.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, щосторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з матір`ю                     ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , з 15 липня  2019 року.
Відповідно до копії судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Геймлабс» (далі - ТОВ «Геймлабс») від 25 вересня 2020 року, надає послуги з розробки програмних продуктів для ТОВ «Геймлабс» з 15 березня 2017 року по теперішній час на основі безстрокового договору про надання послуг.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал               2020 року, останній в першому кварталі 2020 року отримав дохід в сумі                               334 585,00 грн (джерело доходу ТОВ «Геймлабс»), у другому кварталі 2020 року - 345 101,00 грн (джерело доходу ТОВ «Геймлабс»), у 2 кварталі 2020 року нараховано 679 686,00 грн, сума утриманого податку 33 984,30 (джерело отримання доходу                ФОП ОСОБА_1 ).
З інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-25394/0/15-20-Вих від 23 вересня 2020 року, вбачається що ОСОБА_2 за період з 01 січня 2019 року по 22 вересня 2020 року п`ять разів здійснювала виїзд за кордон України, а саме на періоди з 20 січня                      2019 року по 27 січня 2019 року, з 11 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року,                             з 13 січня 2020 року по 20 січня 2020 року, 08 березня 2020 року по 03 червня                        2020 року та з 29 липня 2020 року по невідому дату, оскільки відомості надані станом на 22 вересня 2020 року 08:00.
З листа лікаря-педіатра КНП «Центр ПМСД» Кам`янської районної ради Гвоздик Г. О. від 12 серпня 2020 року та копій з амбулаторної карточки ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_5 КНП «Центр ПМСД» Кам`янської районної ради. За період перебування на обліку ОСОБА_3 мати, ОСОБА_2 , своєчасно зверталась до лікаря-педіатра, виконувала всі призначення та рекомендації. Скарг на здоров`я дитини не було. Всі календарні щеплення були зроблені своєчасно та придбані за власні кошти. Батько ОСОБА_1 , присутній на профілактичних оглядах не був. Дитина повністю здорова і розвивається відповідно до свого віку.
Згідно копії пояснень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25 вересня 2020 року вона є рідною бабусею ОСОБА_3 , який з 3-х місячного віку по теперішній час проживає з нею, в зв`язку з тим, що його мама ОСОБА_2 , яка є її донькою немає власного житла. З серпня 2020 року донька поїхала до Польщі щоб заробити кошти на утримання дитини. Батько дитини ОСОБА_1 з березня дитиною не цікавиться, не приймає участі у вихованні та спілкуванні, в свою чергу вона жодного дня не забороняла спілкуватися та бачитися з дитиною.
Згідно копії акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 25 вересня 2020 року, остання проживає в АДРЕСА_1 , будинок на праві власності належить ОСОБА_7 та складається з трьох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, загальна площа 100 кв. м. Під час обстеження установлено, що в будинку чисто і тепло, кімнати світлі та просторі. Для малолітнього ОСОБА_3 виділене ліжко для сну, безліч іграшок для розвитку, дитина повністю забезпечена одягом, взуттям, предметами гігієни та продуктами харчування.
Згідно копії акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 , в двоповерховому приватному будинку, який належить орендодавцю (договір оренди від 28 травня 2020 року). На першому поверсі розташована кухня-вітальня із сучасною побутовою технікою, гостьова кімната, санвузол. На другому поверсі розташовані робочий кабінет батька, дитяча кімната, спальня батька, санвузол. Кімнати в будинку ошатні, світлі, умебльовані сучасними меблями. Опалення - газовий котел, водопостачання - централізоване, бойлер. Біля будинку просторе подвір`я із зеленими насадженнями, дитячий майданчик для відпочинку та розваг дитини. 
З копій актів обстеження умов проживання позивача та відповідача судом встановлено, що кожна із сторін має належні умови проживання, утримання, виховання та розвитку їх спільної дитини ОСОБА_3 .
Згідно листа за підписом в. о. міського голови Плєшканя А. № 1207/02-11                                   від 18 серпня 2020 року, виконавчий комітет Кам`янської міської ради повідомив, що позивач ОСОБА_1 не звертався з будь-якими заявами до органу опіки та піклування щодо встановлення годин зустрічі та участі у вихованні та спілкування з дитиною.
Згідно із висновком виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області, як органу опіки та піклування, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 , затвердженого                           27 листопада 2020 року рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області № 139, прийнятого за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виконавчий комітет Кам`янської міської ради Черкаської області, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити батьку ОСОБА_1 , наступний спосіб участі у вихованні та час спілкування з малолітнім сином        ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- до досягнення дитиною двох років - двічі на місяць, в першу та третю суботу і неділю, за місцем проживання матері, з 12:00 до 19:00 год, з урахуванням режиму харчування та денного сну дитини;
- після досягнення дитиною двох років - двічі на місяць, в першу та третю суботу і неділю, за місцем проживання батька (за згодою матері).
Позиція Верховного Суду
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.
Стаття 158 СК України зазначає, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України»               від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суди встановили, що відповідач не заперечує щодо участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною та зазначила, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні з сином. Позивач не цікавиться дитиною, не знає її розпорядок та не має з ним контакту. Позивач не заперечив, що у зручний для себе час мав та має можливість відвідувати дитину за місцем її проживання, але хотів би індивідуального спілкування без участі третіх осіб. 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову в частині усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, оскільки позивач не вчиняв дій до того як звернувся до суду, щоб розпочати спілкуватися з дитиною і не надав суду доказів, що йому чинили в цьому перешкоди. 
Виходячи з найкращих інтересів дитини та враховуючи те, що дитина ще не говорить, не сприймає позивача як близьку людину, суди вважали за необхідне розпочати налагоджувати контакт батька з сином у знайомій для дитини обстановці, за участі осіб, з якими у дитини є контакт та яким він довіряє.
Крім того, на час розгляду справи, сину сторін виповнився всього один рік, а тому враховуючи вік дитини, відсутність емоційного зв`язку з батьком, він не може брати участь у спілкуванні з батьком у спосіб, який хоче батько до досягнення дитиною трирічного віку, враховуючи наступне.
Перебування дитини за місцем проживання батька без участі матері чи близької для дитини людини, переїзд в інше місце різка зміна обстановки, в тому числі, з ночівлею, може завдати їй шкоди та стресу, крім того батько не знає розпорядку дня дитини, раціон їжі та графік сну, отже це може завдати шкоди не лише психологічному здоров`ю дитини, а й фізичному. Оскільки відповідач та її батьки погодилися надавати можливість позивачу бачитися з дитиною в їхньому будинку, і не заперечили щодо спілкування батька з дитиною без їх присутності, а тому суди вважали за доцільне, врахувавши якнайкращі інтереси дитини, а також погодившись із висновком органу опіки та піклування, встановити позивачу час для спілкування дитини до 3-х років, за місцем проживання матері у запропонований позивачем період.
Установлюючи спосіб спілкування з дитиною після досягнення ним 3-х років до вступу в 1-й клас, суд виходив з того, що дитина не може проживати одночасно в двох місцях, почергово, оскільки дитина відвідує дитячий садочок, має певний усталений режим, відвідує сімейного педіатра, отже періодична зміна усталеного способу життя для дитини, буде негативно впливати на її самопочуття, а також завдаватиме постійного стресу. В той же час для зміцнення та налагодження контакту батька з дитиною, суд, вважав за можливе надавати батьку можливість спілкуватися з дитиною, після досягнення останнім 3-х річного віку, за місцем його проживання у вихідні дні почергово.
Щодо вимоги про виїзд дитини за кордон на відпочинок, то обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що такий виїзд допускається лише за нотаріально посвідченою згодою матері або рішенням суду, і це питання має вирішуватися між сторонами кожного разу в індивідуальному порядку, враховуючи час, спосіб та термін перебування дитини закордоном, що враховуючи інтереси дитини можливо після налагодження емоційного контакту батька з дитиною та після досягнення дитиною шкільного віку. 
Суди обгрунтовано виходили з того, що запропонований позивачем графік спілкування з дитиною після вступу до першого класу до досягнення повноліття містить в собі альтернативні та нечіткі умови, які є недопустимими при ухваленні рішення про встановлення графіку спілкування.
Запропонований позивачем спосіб виховання дитини спільно з відповідачкою у разі хвороби дитини, а також щодо спільного відвідування батьківських зборів, медичного огляду дитини, гуртків, святкових заходів у навчальних закладах, освітньо-культурних заходів, суди вважали таким, що не підлягає задоволенню, оскільки сам позивач зазначив, що спілкування з відповідачем призводить до конфліктних ситуацій, а також стресу для нього, а тому така атмосфера буде несприятлива для дитини.
В судовому засіданні судом не встановлено обставин, які забороняли б участь батька у вихованні та спілкуванні з сином. Існування між позивачем та відповідачем неприязних конфліктних відносин до таких перешкод також закон не відносить. 
Визначаючи спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною, суди з метою забезпечення балансу прав на спілкування батька з малолітнім ОСОБА_3 , та налагодження батьківського контакту з дитиною, затвердили графік спілкування батька з дитиною, визначивши способи такого спілкування з врахуванням природних потреб дитини у догляді, харчуванні та з метою не порушення біологічних ритмів.
Отже, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, суди встановили такий графік спілкування батька з дитиною, який якнайкраще забезпечує права дитини.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду, зокрема, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо вирішення позовних вимог: про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною; визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною на період виїзду матері за кордон та на період шкільних канікул; визначення позивачу способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Так, за встановлених у цій справі обставин та досліджених судами доказів, з урахуванням заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, суди правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суд допустив неправильне тлумачення наведених норм або застосував закон, який не підлягав застосуванню чи не застосував закон, який підлягав застосуванню. 
З підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань використання тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 910/18531/19).
У справі, яка переглядається, колегія суддів, проаналізувавши судові рішення з точки зору застосування норм права, які стали підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалено рішення відповідно до встановлених у справі обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.
Тобто у даній справі досліджено докази та встановлені обставини, відповідно до яких суди дійшли висновків про необхідність задоволення позовних вимог частково, що сприятиме захисту інтересів дитини. 
Також як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач посилається на те, що суд необгрунтовано відхилив клопотання про виклик свідків, яке має значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Суд касаційної інстанції не приймає указані доводи з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.
Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
Відповідно до протоколу судового засідання від 18 травня 2021 року колегія суддів апеляційного суду, порадившись на місці ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків у судове засідання (т. 2, а. с. 185).
Таким чином, клопотання про виклик свідків було розглянуте відповідно до статей 258, 259 ЦПК України шляхом постановлення ухвали, яка занесена до протоколу судового засідання.
У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суд розглянув справу без участі органу опіки і піклування.
Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З матеріалів справи убачається, що виконавчий комітет Кам`янської міської ради Черкаської області, як орган опіки та піклування, було залучено до участі у справі як третю особу, крім того, зазначеним органом опіки та піклування надано висновок щодо участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.
Відсутність представника органу опіки і піклування безпосередньо у судовому засіданні на правильність оскаржуваних судових рішень не впливає, оскільки така участь представника не визнавалася судом обов`язковою та судові рішення ухвалені на підставі належним чином досліджених доказів, в тому числі і висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області.
Отже Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про те, що справу розглянуто без участі органу опіки та піклування. 

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, а установлений судами графік побачень з дитиною незаконно обмежує спілкування батька з сином, встановленого часу недостатньо щоб налагодити контакт з дитиною, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Так, до звернення до суду з указаним позовом, позивач не звертався до органу опіки і піклування для встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з сином, будь-яких інших доказів вчинення перешкод у такому спілкуванні з боку відповідача також не надано.
Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для  їх скасування відсутні.
 
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року у незміненій частині та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 травня                   2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
 
С. О. Карпенко
 
В. А. Стрільчук