Справа №577/1163/22 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кравченко В. О.	
Номер провадження 33/816/185/22 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

12 липня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/1163/22 за апеляційною скаргою захисника ІВАНЦОВА А. В. на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2022, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
  учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 ,
захисника – адвоката Іванцова А. В., 
установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат ІВАНЦОВ А. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки ОСОБА_2 не керував т/з, за кермом автомобіля була інша особа, свідками залучено військовослужбовців, які безпідставно вчинили його побиття та нанесли тілесні ушкодження, після чого останній був вимушений звернутися до медичного закладу. ОСОБА_2 є громадянином Вірменії та не в повній мірі розуміє українську мову, він погодився та декілька разів продував у газоаналізатор, однак будь-яких результатів прибор не видавав. Внаслідок погроз зі сторони військовослужбовців і було підписано протокол, в матеріалах справи відсутні відео докази, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 не перебував за кермом т/з, пояснення свідків складалися працівником поліції, а вони лише проставили свої підписи. 
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.05.2022 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.
Згідно постанови, 19.03.22 о 19:00 в м. Конотоп вул. Конотопських Партизан водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Toyota Corolla», н/з НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку КПП (блокпост) на великій швидкості під час комендантської години. З урахуванням цих обставин військовослужбовці, які чергували на блокпості, привели зброю у бойову готовність, після чого автомобіль різко повернув і зупинився. З метою встановлення особи, яка керувала автомобілем у комендантську годину, військовослужбовці, запропонували ОСОБА_4 надати документи, що посвідчують особу, але той відмовився, що і стало підставою виклику працівників поліції. Працівники поліції після встановлення особи ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів) запропонували пройти обстеження за допомогою газоаналізатора «Alkotest EN 15964» або у медичному закладі, але ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Рішення про накладення стягнення на ОСОБА_2   ухвалено суддею 29.04.2022, даних про отримання ним копії цієї постанови у інші строки, ніж зазначені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, справа не містить, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних і об`єктивних причин.
Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Іванцова А. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 178735 від 19.03.2022, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем у комендантську годину з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження обстеження за допомогою газоаналізатора або у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- виписаним інспектором направленням на огляд водія т/з із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я (а. с. 3);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого водій ОСОБА_2 у присутності свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «DRAGER 6820» на місці  зупинки т/з (а. с. 4);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я (а. с. 5, 6).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Твердження апеляційної скарги про те, що не було зафіксовано факту керування ОСОБА_2 т/з, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони об`єктивного підтвердження не знайшли, натомість спростовані поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , які підтверджують факт керування ОСОБА_2 т/з в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене  правопорушення і той факт, що працівниками поліції не здійснювалась відеозйомка подій, оскільки це є правом особи, уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів, а не її обов`язком, недотримання якого може тягнути за собою визнання певного доказу недопустимим або ж визнання дій/бездіяльності такої особи неправомірними, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. При цьому апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам закону, а саме у цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть адміністративного правопорушення, конкретний пункт ПДР і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність тощо.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я у присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, порядок якого закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Таким чином, водій ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є громадянином Вірменії та не в повній мірі розуміє українську мову, оскільки ОСОБА_2 тривалий час мешкає на території України, має тимчасову посвідку від 17.08.2017, володіє зареєстрованим транспортом в Україні, що не заважає йому і їм користуватись. Крім того, при спілкуванні з представником суду він також підтвердив свій рівень знання мови, що давало можливість суду першої інстанції розглянути справу без перекладача. Крім того, в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності був професійний захисник – адвокат, який в встановленому законодавством порядку представляв його інтереси в органах державної влади і суду і міг роз`яснювати його права і обов`язки, обставини правопорушення і наслідки скоєного.
Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги щодо зацікавленості свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 через те, що вони є військовослужбовцями, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про упередженість чи зацікавленість цих свідків, які у той час перебували на блокпості, оскільки останні жодного відношення до працівників поліції не мали і виконували виключно свої функції.
Доводи апеляційної скарги про погрози зі сторони військовослужбовців, після чого ОСОБА_2 і був підписаний протокол, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. 
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику ІВАНЦОВУ А. В. строк апеляційного оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2022.
Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2022 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ІВАНЦОВА А. В. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов