Постанова
Іменем України
 
19 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 0910/1097/2012
провадження № 61-21059св21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило Вікторія Григорівна, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 рокуу складі колегії суддів: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В., у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заявника
У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» (далі - ТОВ «ФК ФОРТ») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Заява обґрунтована тим, що 05 квітня 2013 року Косівський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення у справі № 0910/1097/2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 05 грудня 2007 року № 631/МК на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»).
На підставі виданого, на виконання вищезазначеного рішення суду, виконавчого листа щодо стягнення заборгованості відкрито виконавче провадження № 36741352 в Косівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Первісним стягувачем ПАТ КБ «Надра» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», яке в подальшому відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінанс проперті групп», яке в подальшому відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус», а те в свою чергу ТОВ «ФК ФОРТ».
У зв`язку з наведеним заявник просив замінити стягувача ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК ФОРТ».
Також заявник просив видати дублікат виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, посилаючись на те, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_2 відсутнє. 
Відповідно до офіційної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на день подання цієї заяви оригінал виконавчого листа щодо ОСОБА_2 на примусовому виконанні не перебуває.
Згідно акта ПАТ КБ «НАДРА» про втрату оригіналів виконавчих документів до договору відступлення прав вимог, оригінали виконавчих листів втрачені, що підтверджується відповідним записом у зазначеному акті.
Оригінали виконавчих листів у заявника та первісного стягувача відсутні, заборгованість за кредитним договором не погашена.
Разом з тим, заявник вказав, що з моменту прийняття рішення про ліквідацію ПАТ КБ «Надра», його діяльність припинена, закрито територіальні відділення банку та звільнено відповідальних за супровід судових справ працівників, що обумовило втрату оригіналів виконавчих листів первісним стягувачем та як наслідок пропущення процесуальних строків.
Враховуючи викладене, заявник просив замінити сторону виконавчого провадження, видати дублікати виконавчого документа та поновити строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року задоволено заяву ТОВ «ФК ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК ФОРТ» у справі № 0910/1097/2012.
Видано дублікат виконавчого листа, виданого Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 05 грудня 2007 року № 631/МК.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 05 грудня 2007 року № 631/МК.
Замінюючи стягувача ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК ФОРТ» у справі № 0910/1097/2012 суд першої інстанції виходив з того, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання суд зазначив, що у період з 04 червня 2015 року за рішенням Національного банку України розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра», якою фактично припинено нормальну діяльність банку. З моменту прийняття рішення про ліквідацію банку, його діяльність припинена, закрито територіальні відділення банку та звільнено відповідальних за супровід судових справ працівників, що обумовило втрату оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків. Зазначені вище підстави пропуску строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання являються поважними.
Виконавчий лист, виданий Косівським районним судом втрачений не по вині стягувача, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про видачу дубліката виконавчого листа.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року.
Ухвала мотивована тим, що апелянтом не усунуто недоліків, вказаних судом в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, заяви про поновлення строку на апеляційного оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням належних доказів на підтвердження цього не подано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить її скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Скаржник зазначав, що ухвалу Косівського районного суду від 22 червня 2021 року отримано ОСОБА_1 простим листом 29 червня 2021 року.
14 липня 2021 року на ухвалу Косівського районного суду від 22 червня 2021 року подано апеляційну скаргу. Тобто апеляційну скаргу подано в межах строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатом Курило В. Г. ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року не отримувалась. Крім того, представник не в змозі виконати ухвалу суду, оскільки ОСОБА_1 з 10 серпня до 25 вересня 2021 року перебував за межами України, про що свідчить штемпель прикордонної служби Польщі у закордонному паспорті.
З адвокатом Курило В. Г. та помічником адвоката Тепленіною М. Ф. контактує чоловікОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який на той час був за кордоном. Договір з адвокатом укладено 12 липня 2021 року і це єдиний раз, коли апелянт ОСОБА_2 контактувала з адвокатом Курило В. Г.
Про існування ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року скаржники та їх представник дізнались після отримання копії ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року про повернення апеляційної скарги. Причиною повернення апеляційної скарги була саме несплата судового збору.
29 вересня 2021 року повторно подано апеляційну скаргу та додано квитанцію про сплату судового збору.
Представник вказував, що не зобов`язаний пояснювати чому апеляційна скарга не подана вчасно, а зобов`язаний пояснити чому допустив не виконання останньої ухвали про залишення безруху апеляційної скарги, тобто ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року про оплату судового збору. Суд повинен був врахувати, що кошти на оплату судового збору має надавати апелянт, а не представник, тому доцільно було ухвалу направляти саме апелянтам, а не представнику. Більше того, адвокат Курило В. Г. 19 серпня 2021 року ніяку кореспонденцію не отримувала, в тому числі і від Івано-Франківського апеляційного суду.
Крім того, після повторного звернення із апеляційною скаргою 29 вересня 2021 року ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з тим, що апелянтами пропущено строку на апеляційне оскарження.
Після отримання вказаної ухвали представником направлено до суду апеляційної інстанції заяву на обґрунтування причин звернення з апеляційною скаргою повторно та строків на звернення з апеляційною скаргою, проте ця заява взагалі не взята до уваги судом апеляційної інстанції.
Аргументи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 0910/1097/2012 з Косівського районного суду Івано-Франківської області.
У квіті 2022 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
29 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., подала апеляційну скаргу на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, неподання належних доказів на підтвердження поважності його причин. Встановлено апелянту строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням належних доказів на підтвердження цього, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Належним чином засвідчена копія вказаної ухвали направлена апелянту рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану нею в апеляційній скарзі адресу для листування (а/с 569, м. Івано-Франківськ) (а. с. 124).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали апелянтом отримано 21 жовтня 2021 року (а. с. 125).
Однак станом на 17 листопада 2021 року апелянти недоліків заяви не усунули, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням належних доказів на підтвердження цього не подавали.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                       2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г.,оскаржували ухвалу Косівського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року в апеляційному порядку неодноразово.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., визнано неподаною та повернено заявнику у зв`язку із неусуненням недоліків, зокрема несплатою судового збору.
29 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції разом із клопотанням про поновлення строку, на обґрунтування якого зазначила, що первісна апеляційна скарга була подана у межах строку на апеляційне оскарження, проте була повернута у зв`язку з несплатою судового збору. Апелянти не отримували ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року. На поштову адресу представника апелянтів копія ухвали суду не надходила, тому її не було виконано. При зверненні до суду із цією апеляційною скаргою виконано вимоги щодо сплати судового збору.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г., залишено без руху та встановлено строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших причин для його поновлення та подання доказів на підтвердження цього, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї постанови.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року отримана адвокатом Курило В. Г. 21 жовтня 2021 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Згідно з частиною статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку судам необхідно враховувати те, що поважними є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює усю сукупність обставин, надаючи відповідну оцінку.
Таким чином, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вмотивовані підстави.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», № 11681/85).
При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.
ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило В. Г.,суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник протягом строку, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, не усунув недоліків вказаних в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням належних доказів на підтвердження цього не подавала.
Доводи касаційної скарги про те, що скаржник подав первісну апеляційну скаргу у межах строку на апеляційне оскарження, а тому суд апеляційної інстанції помилково послався на пропуск строку, є безпідставними з огляду на таке.
Необґрунтоване невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.
При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які були перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого процесуальним законом строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою тощо.
Підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а відповідний процесуальний строк може бути поновлено винятково у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.
Зазначений висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 (провадження № К/9901/60991/18).
Посилання касаційної скарги на те, що на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року адвокатом Курило В. Г. направлено до суду заяву на обґрунтування причин звернення з апеляційною скаргою повторно та строків на звернення з апеляційною скаргою, однак ця заява взагалі не взята до уваги судом апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи така заява відсутня.
Доводи адвоката Курило В. Г. на те, що вона не отримувала копії ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року суд не бере до уваги, оскільки доказом отримання нею поштового відправлення з копією ухвали є рекомендоване повідомлення про його вручення (а. с. 95).
Є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху для сплати судового збору, доцільно було направити на адресу апелянтів для її виконання, а не їхньому представнику, оскільки частиною 1 статті 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію скаржником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та надання належних доказів на підтвердження цього заявник не надав.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії»,№ 68490/01).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Курило Вікторія Григорівна, залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          А. І. Грушицький
 
                                                                                                          І. В. Литвиненко