Постанова
     Іменем України
Єдиний унікальний номер справи 761/26749/20	 	
Номер провадження 22-ц/824/8332/2022	
Головуючий у суді першої інстанції О.А. Савицький 	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
17 серпня 2022 року                                                                                            місто Київ
                                    Справа №761/26749/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю.М.
 
сторони:
 
позивач                         Управління виконавчої дирекції 
                                       Фонду соціального страхування України у місті Києві
відповідач                     Головне управління Держпраці у Київській області
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській областіна рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року, ухваленеу складі судді Савицького О.А., в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, -
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві звернулося до суду із позовом до Головного управління Держпраці у Київській області про скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку, мотивованим тим, що 24.06.2019 з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, наслідком якого стала травма верхньої правої кисті. За результатами роботи комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку було складено 26.12.2019 акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, затверджений Головним управлінням Держпраці у Київській області. Позивач вказав, що ним проводилися спроби досудового врегулювання спору шляхом надсилання звернення про проведення повторного розслідування № 412-5 від 16.01.2020 відповідачу, у відповідь на яке було отримано відмову № 8/3/19/20/1052 від 23.01.2020. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не погоджується з висновком комісії зазначеним у вказаному акті від 26.12.2019, а тому просить суд скасувати акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 26.12.2019, що стався 24.06.2019 о 09 год 35 хв з ОСОБА_1 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві до Головного управління Держпраці у Київській області, треті особи: ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку задоволено.Скасовано акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 26 грудня 2019 року, що стався 24 червня 2019 року о 09 год 35 хв з ОСОБА_1 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду Головне управління Держпраці у Київській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржуваний позивачем акт за формою та змістом складений з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та є правомірним, відтак безпідставно був скасований судом першої інстанції. Судом не було взято до уваги, що вказаним актом зафіксовано, що ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин та був фактично допущений до роботи. Судом не взято до уваги, що свідками нещасного випадку стали контролер - касир ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та монтувальник шин ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . 
Апелянт звернув увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.06.2022 у справі №761/44665/19, постанові від 24.10.2019 у справі № 235/3793/17, у яких зазначено, що позивач не відноситься до переліку осіб, яким надано право на оскарження рішення спеціальної комісії. Такі висновки Верховного Суду не були врахоні судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи, що призвело до ухвалення незаконного та необгрнутованого рішення у справі.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просив залишити без змін, вважаючи його законним та обгрнутованим. 
Представник позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та дату розгляду справи Управління повідомлялося належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 16.08.2022 , Управління зазначило, що заперечує проти апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідач Головне управління Держпраці у Київській області та третя особа ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.
Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не зявилися у судове засідання, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Як вбачається із матеріалів справи, 24.06.2019 у приміщенні шиномонтажу СТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ФОП ОСОБА_2 , стався нещасний випадок за участю ОСОБА_1 за наступних обставин: 24.06.2019 ОСОБА_1 прийшов на роботу о 08:00 год. ранку та чекав касира ОСОБА_6 . Вона прийшла о 08:10 год. відкрила двері, та вони зайшли (до приміщення шино монтажу). ОСОБА_1 попив кави та пішов перевдягатися. В цей момент прийшли працівники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Разом знаходячись на шиномонтажі, вони сиділи та очікували клієнтів.
Відповідно до наданих працівниками ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 пояснень приблизно о 09:30 год до приміщення шиномонтажу заїхав автомобіль «Renaut Kangoo». Клієнт звернувся з проблемою кривого правого переднього диска. ОСОБА_1 зняв колесо, зайшов всередину, розбортував колесо та пішов прокатувати в цех. Під час прокатування з ним в цеху були працівники, вони розмовляли, а ОСОБА_1 прокатував диск. В цей час працівники не помітили, як ОСОБА_1 замотало рукавицю під ролик разом із пальцями, він був у паніці, вибіг з цеху та кричав. У цей момент ОСОБА_3 викликала швидку. До приїзду швидкої ОСОБА_4 пережав потерпілому руку джгутом та перемотав бинтом. За 15 хв. приїхала швидка. ОСОБА_1 зробили укол, опитали та доставили в міську клінічну лікарню № 3.
У звзяку із відмовою ФОП ОСОБА_2 проводити розслідування за настанням нещасного випадку, 08.07.2019 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Головного управління Держпраці в Київській області.
На виконання припису Головного управління Держпраці у Київській області від 19.07.2019 № 5.6/15-2019 була створена комісія підприємства щодо розслідування нещасного випадку, який відбувся 24.06.2019 з ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 
15.08.2019 комісією підприємства складено Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НП, яким комісія визнала вищевказаний нещасний випадок не пов`язаним з виробництвом.
26.12.2019 комісія Головного управління Держпраці у Київській області зі спеціального розслідування, за результатами розслідування, склала та затвердила Акт за формою Н-1, в якому комісія дійшла висновку про те, що даний нещасний випадок підпадає під дію п.п.26 п.52 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.04.2019 за № 337.
З висновком комісії не погодився член комісії, страховий експерт з охорони праці відділу профілактики страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального України у м.Києві - ОСОБА_10 , що виклала в окремій думці до Акту Н-1 від 26.12.2019, в якій зазначила, що трудові відносини ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 не були оформлені належним чином та не можуть бути підставою для визначення трудового договору укладеним, та відповідно і нещасний випадок, що стався з таким працівником, не може бути пов`язаний з виробництвом та визначений страховим.
Звертаючись до суду із позовом, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві посилалося на те, що ОСОБА_1 не перебував у статусі працівника підприємства, не виконував трудові (посадові) обов`язки, а тому не підпадає під жодну з обставин, зазначених у підпунктах 1-25 п.52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337. Внаслідок зазначених обставин, у зв`язку з відсутністю підтвердження факту перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, позивач вважав, що випадок не може бути визнаним, як такий, що пов`язаний з виробництвом та має оформлюватися актом за формою Н-1/НП, а тому акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 26.12.2019 підлягає скасуванню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії застрахованих осіб, а подія, яка відбулась 24.06.2019 не є страховим випадком, оскільки на час настання нещасного випадку між ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_2 не існувало трудових відносин, а тому комісією складено оспорюваний Акт за формою Н-1/П та визначено в ньому випадок, який відбувся 24.06.2019 з ОСОБА_1 , такий, що пов`язаний з виробництвом, в порушення вимог Порядку, трудового та страхового законодавства.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтуються на вимогах закону, є такими, що суперечать встановленим осбтаивнм справи, з огляду на наступне.
Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерті (п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування»).
Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Положення статті 43 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, яяк це передбачено статтею 171 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
Таким чином, обов`язок провести розслідування нещасного випадку та оформити відповідні документи покладено на роботодавця, а у разі його відмови таке питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці. Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності регулюються постановами Кабінету Міністрів України, які регулюють деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадкув, професійних захворювань і аварій на виробництві та затверджують відповідні Порядки проведення розслідування та ведення обліку.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону праці» та пункту 9 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.04.2019 р. за № 337 (далі - Порядку), розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу. Згідно пункту 11 Порядку нещасні випадки та/або гострі професійні захворювання (отруєння), що сталися з працівниками підприємств (установ, організацій), їх філій, представництв та інших відокремлених і структурних підрозділів під час виконання трудових обов`язків (крім катастрофи, аварії чи події під час руху транспортних засобів усіх видів) за межами області, де суб`єкт господарювання пройшов державну реєстрацію як юридична особа або фактично перебуває, розслідуються за місцем їх настання.
За результатами спеціального розслідування складається акт за формою Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом), стосовно кожного потерпілого, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування (п.33 Порядку).
Судом встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався 24.06.2019 у приміщенні шиномонтажу СТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ФОП ОСОБА_2 , за результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку 26.12.2019 комісією Головного управління Держпраці у Київській області зі спеціального розслідування складено та затверджено Акт форми Н-1, в якому комісія дійшла висновку про те, що даний нещасний випадок підпадає під дію п.п.26 п.52 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.04.2019 за № 337.
Так, згідно пункту 57 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, за результатами перевірки об`єктивності розслідування, проведеного комісією підприємства (установи, організації), та у разі виявлення факту недотримання вимог нормативно-правових актів з охорони та гігієни праці під час визначення відповідності умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці, з`ясування обставин і причин настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), встановлення осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам та/або гострим професійним захворюванням (отруєнням) Держпраці або її територіальним органом може бути прийнято рішення про призначення одного спеціального розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння).
Якщо Держпраці не прийнято рішення про проведення спеціального розслідування, результати роботи комісії, утвореної роботодавцем, оскаржуються потерпілим (членами його сім`ї чи уповноваженою ними особою) лише у судовому порядку.
Рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, робочим органом Фонду, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).
Отже перелік осіб, яким надано право на оскарження акта за формою Н-1, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд та його робочі органи на час виникнення спірних правовідносин не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст указаних актів, оскільки складання акту та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.
На зазначені обставини неодноразово вказував в своїх запереченнях відповідач, проте такі доводи залишилися поза увагою суду перешої інстанції, та їм безпідставно не було надано оцінки судом першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду від 01червня 2022 року в справі № 761/44665/19, в зроблено висновок, що перелік осіб, яким надано право на оскарження рішення спеціальної комісії, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд та його робочі органи не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст актів форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ), оскільки складання акта та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Фонду. Перелік осіб, яким надано право на оскарження рішення спеціальної комісії, визначений Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 686/15274/17, від 18 березня 2020 року у справі № 235/3755/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 582/481/18, від 26 січня 2022 року у справі № 235/7644/19.
Переглядаючи справу суд апеляційної інстанції застосовує до даних правовідносин висновки, викладені Верховним Судом у вказаних постановах.
Ураховуючи викладене, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати зміст вищезазначених актів, оскільки оспорювані акти не зачіпають і не порушують прав та інтересів Фонду. Оскільки позивач не відноситься до осіб, яким надано право оспорювати акти форми Н-5, форми Н-1, апеляційним судом не встановлено порушення прав Управління ФСС, а отже вони не підлягають захисту, відтак позов є необґрунтованим і судом першої інстанції задоволений безпідставно.
Щодо висновків суду першої інстанції у тому, що на час настання нещасного випадку між ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_2 не існувало трудових відносин, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Згідно статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасним випадком визнається обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Однією з основних умов, виходячи з якої можна вважати, що нещасний випадок пов`язано з виробництвом, - є місце отримання травми, яким є територія підприємства, тобто земельна ділянка, що надана йому для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд, під`їзних доріг, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель тощо, а також до неї відноситься і робоче місце та інше місце, пов`язане з виконанням роботи. 
У ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 отримав травму внаслідок нещасного випадку на його робочому місці на шиномонтажу, належному ФОП ОСОБА_2 .
Так, в Акті інспекційного відвідування № КВ1595/1063/АВ від 30.09.2019 Головним управлінням Держпраці у Київській області встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснив порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП, допустивши працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Та обставина, що ОСОБА_1 не було подано трудової книги ФОП ОСОБА_2 , а останнім не вносились записи до неї, разом з тим ОСОБА_2 не видавався наказ чи розпорядження про прийняття ОСОБА_1 на роботу та не проводився вступний та первинний інструктаж на робочому місці для початку роботи останнього на шиномонтажу СТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», та неповідомлення територіального органу Державної фіскальної служби про виникнення трудових відносин з ОСОБА_1 , не свідчить проте, що ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на момент нещасного випадку, який стався 24.06.2019 у приміщенні шиномотнажу, не перебували у трудових відносинах, оскільки ФОП ОСОБА_2 фактично було допущено ОСОБА_1 до роботи без оформлення з ним трудового договору. На момент, коли стався нещасний випадок ОСОБА_1 знаходився на своєму робочому місці, що підтверджується також поясненнями інших працівників, які стали свідками нещасного випадка, який мав місце 24.06.2019.
Відтак колегія суддів вважає встанвовленим факт перебування на час настання нещасного випадку ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_2 у трудових відносин, а тому ОСОБА_1 відноситься до категорії застрахованих осіб, а подія, яка відбулась 24.06.2019 є страховим випадком.
ОСОБА_1 на час настання нещасного випадку перебував у статусі працівника підприємства, виконував трудові обов`язки, та підпадає під обставину, зазначену у підпункті 26 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337. Комісією правомірно складено оспорюваний Акт за формою Н-1/П та визначено в ньому випадок, який відбувся 24.06.2019 з ОСОБА_1 , такий, що пов`язаний з виробництвом, в дотриманням вимог Порядку, трудового та страхового законодавства.
Колегія суддів, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом оригіналів доказів у їх сукупності, приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи суд першої інстанції не встановив належним чином при вирішенні справи та помилково вважав порушеними права позивача.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оспорюваний акт не зачіпає та не порушуює прав та інтересів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві, а тому суд першої інстанції дійшов помилково висновку задовольнивши позовні вимоги Фонду. Жодних доказів на спростування обставин, встановлених судом апеляційної інстанції позивач до суду не подав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушивши норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, таке рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві у задоволенні позову.
Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Суд першої інстанції не установив всіх обставин справи та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 26 грудня 2019 року, що стався 24 червня 2019 року з ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Виходячи з вищенаведеного, заочне рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Оскільки Головне управління Держпраці у Київській області звільнено від сплати судового збору на підставі п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги  у сумі 3 153, 00 грн підлягають стягненню з позивача на користь держави. Судові витрати по сплаті позивачем судового збору за подачу позову до суду не підлягають відшкодуванню, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві відмовити у задоволенні позову.
Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (код ЄДРПОУ 41312290, адреса: м. Київ, проспект Перемоги, 92/2) на користь держави судові витрати у сумі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повна постанова складена 22 серпня 2022 року.
 
Судді
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна