Ухвала        
28 червня 2022 року
м. Київ
справа № 640/18223/15-ц
провадження № 61-3208св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав,  
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним та скасувати договір дарування корпоративних прав у ТОВ завод «Прогрес», який посвідчений 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю. В., та зареєстрований в реєстрі за № 840.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним та скасовано договір дарування корпоративних прав 
у товаристві з обмеженою відповідальністю завод «Прогрес», який посвідчений 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю. В., та зареєстрований у реєстрі за № 840.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу 
ОСОБА_2 задоволено, постанову Харківського апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року скасовано, рішенням Київського районного суду 
м. Харкова від 03 липня 2018 року залишено у силі.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року залишено без змін.
24 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року (надійшла до суду 01 березня 2021 року), в якій просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 03 березня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху 
з наданням строку для усунення її недоліків.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
26 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
28 червня 2022 року судді Верховного Суду Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д.  заявили про самовідвід з тих підстав, що вони приймали участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,                          ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката                    Благої С. В. на постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого                      2019 року.
Оскільки, постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Благої С. В. задоволено, постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року скасовано, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року залишено без змін, тому це може викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів при повторному касаційному перегляді справи, так як суд вже виклав свою правову позицію у даній справі. 
Відповідно до пункту 5, частини першої статті 36 ЦПК України  суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
З огляду на викладене, заяви про самовідвід суддів Верховного Суду                       Гулька Б. І. та Луспеника Д. Д. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу. 
Керуючись статтями 36, 40, 402 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заявлені суддями Верховного Суду  Гульком Б. І. та Луспеником Д. Д. самовідводи задовольнити.   
Справу передати на автоматизований перерозподіл. 
Ухвала оскарженню не підлягає.   
Судді                                                                                                           Г. В. Коломієць
                                                                                                                        Б. І. Гулько
                                                                                                                        Д. Д. Луспеник