справа № 369/2874/20                                                   головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/1611/2022        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА      
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 травня  2022 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
                               
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської  О.Ф., Мостової  Г.І.,	

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», поданою представником - Ніколаєвим Вадимом Володимировичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2019 року на вулиці Лісній, в с. Стоянка, Києво-Святошинського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DaewooLanos державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля VolkswagenTiguan НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію «ТАС». Представником страхової компанії було здійснено огляд транспортного засобу та складений протокол з переліком пошкоджень 05.11.2019 року та на підставі даного протоколу АТ «СГ «ТАС» встановлено суму страхового відшкодування з урахуванням амортизації автомобіля в розмірі 53 000 грн. Дані кошти в подальшому було перераховано за заявою позивачу на його рахунок, однак сума, виплачена страховою компанією, не покриває всіх збитків. 10 січня 2020 року незалежним судовим експертом був здійснений огляд автомобіля позивача, встановлено перелік пошкоджень та надалі складений висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 282 від 17.02.2020 року. Відповідно до вказаного висновку вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 90569,04 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з АТ « СГ « ТАС» на користь позивача відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 37 569,04 грн. та витрати за експертні послуги у розмірі 3000 грн. Стягнути пропорційно з АТ « СГ « ТАС» та з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву  ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1  відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 37 569,04 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1  витрати за експертні послуги у розмірі 3000 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь  ОСОБА_1  витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», через представника -  Ніколаєва В.В. подало апеляційну скаргу.
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн.
 
При цьому зазначає, що AT «СГ «ТАС» (приватне) діяло виключно в межах спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 вказаного закону згідно якого ОСОБА_1 було подано до AT «СГ «ТАС» (приватне) заяву на виплату страхового відшкодування, в якій погоджено сторонами суму страхового відшкодування у розмірі 53 000.00 грн. та на підставі даної заяви апелянтом було здійснено виплату страхового відшкодування позивачеві в повному обсязі.Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що висновок № 282 від 17.02.2020 року, який суд першої інстанції взяв до уваги, проведений з грубим порушенням Методики товарознавчої експертизи, оскільки акт огляду транспортного засобу VolkswagenTiguanн.з. НОМЕР_2 було складено та проведено без запрошення (участі) зацікавлених осіб AT «СГ «ТАС» (приватне) та ОСОБА_2 .
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
31 січня 2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , яка, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому позивачка критично оцінює «Очет по стоимости ремонта № 20779_35», поданий  ПрАТ «СГ «ТАС». Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ПрАТ «СГ «ТАС» так і не виконало вимоги ухвали  суду першої інстанції від 21.05.2020 року та від 28.10.2020 року щодо надання до суду копії ремонтної калькуляції № 20779_35 від 12.11.2019, яка була складена працівниками ПрАТ «СГ «ТАС» в системі Аудатекс. Вважає, ПрАТ «СГ «ТАС» порушило вимоги ст. 22.1, ст. 29, 35.3 та 36.2 Закону № 1691-УІ, не розрахувавши страхове відшкодування згідно вимог цього Закону та не надавши для ознайомлення документи, на підставі яких було оцінено шкоду і страхове відшкодування.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01). 
 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
 
Оскільки в даній справі ціна позову становить 37 569,04 грн.,що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2019 року о 07:05 водійОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DaewooLanos», д/н НОМЕР_1 , по вул. Лісній в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області, при зміні напрямку руху, а саме повороті ліворуч, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «VolkswagenTiguan», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
 
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
 
Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2019 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол ДПР18 № 056139 від 19.10.2019 року про адміністративне правопорушення).
 
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , власника автомобіля «DaewooLanos», д/н НОМЕР_1 була застрахована у АТ «СГ «ТАС», згідно полісу АМ/7364721.
 
Відповідно до виписки з рахунку АТ « СГ «ТАС» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 53 000 грн.
 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 282 від 17.02.2020 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «VolkswagenTiguan», д/н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, що сталася 19.10.2019 року, станом на дату ДТП, складає 90 569,04 грн.
 
В ході розгляду справи встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в АТ « СГ « ТАС» з лімітом відповідальності 100 000 грн., строком дії до 18.12.2019 року.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок експерта №282 від 17.02.2020 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «VolkswagenTiguan», д/н НОМЕР_2 на момент пошкодження складає 408 583,59 грн., вартість відновлюваного ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 218 189, 72 грн., вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 90 569,04 грн. Доказів на спростування поданого висновку відповідачі не надали, клопотання про забезпечення доказів та призначення експертизи не заявили. Також судом зроблено висновок, що оскільки АТ « СГ «ТАС» вже було виплачено страхове відшкодування у розмірі 53 000 грн., тому з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача підлягає стягненню 37 569,04 грн. Крім того, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов`язані зі складанням висновку експерта в розмірі 3 000 грн.
 
Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує увстановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіянувнаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майнутретьої особи.
За змістом пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
При вирішенні спору, суд першої інстанції фактично вважав, що заява про страхове відшкодування від 26 червня 2015 року суперечить умовам полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн, у зв`язку з чим стягнув із страхової компанії на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром завданої шкоди, визначеної за результатами оцінки.
Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, потерпілий вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду.
З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2019 року на вулиці Лісній, в с. Стоянка, Києво-Святошинського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DaewooLanos державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля VolkswagenTiguan НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію «ТАС». Представником страхової компанії було здійснено огляд транспортного засобу та складений протокол з переліком пошкоджень 05.11.2019 року,  на підставі якого АТ «СГ «ТАС» встановлено суму страхового відшкодування з урахуванням амортизації автомобіля в розмірі 53 000 грн. 
15 листопада 2019 року позивач звернулася із заявою до страховика АТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування, на підставі якої було здійснено перерахування вказаної суми страхового відшкодування  на рахунок позивача.
При цьому, зі змісту вищевказаної заяви про виплату страхового відшкодування вбачається, що  ОСОБА_1  погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 53 000 грн.  з вирахуванням франшизи (якщо наявна згідно умов договору) та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, що підтверджується її особистим підписом у заяві.
З урахуванням того, що АТ «СГ «ТАС» у встановлені Законом строки провело огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, склало розрахунок завданої шкоди та здійснило виплату страхового відшкодування, а  позивач в свою чергу, подала заяву про виплату страхового відшкодування, погодила визначений розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час Страховиком і не наполягала на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, тобто страховик і потерпілий фактично досягли згоди щодо добровільного врегулювання правовідносин, що виникли між ними, колегія суддів вважає, що в діях відповідача відсутні ознаки порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку із чим, в задоволенні позову має бути відмовлено. 
Разом з тим, висновок експерта №282, який було взято за основу судом першої інстанції як підставу задоволення позову, датований лише 17.02.2020 року. Натомість позивачем не надано обґрунтування поважних причин, які перешкоджали звернутись спочатку до спеціалістів по ремонту транспортних засобів та фахівців в галузі права, при тому, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений 30-денний термін для подання заяви про виплату страхового відшкодування з дня подання повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, але ним та його представником цього зроблено не було.
Так само, по справі відсутні достатні та переконливі докази щодо розміру майнової шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок пошкодження його транспортного засобу.
Суд першої інстанції, у порушення зазначених положень закону не звернув уваги на те, що факт перерахування АТ « СГ « ТАС» на користь ОСОБА_1  страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.
Отже, посилання суду першої інстанції на висновок експертного дослідження не спростовує необхідність застосування наведених вище норм права і не вказує на те, що ОСОБА_1 відмовилася від своєї заяви від 15 листопада 2020 року, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Разом з тим, суд першої інстанції, поклавши в основу оскаржуваного рішення висновок експерта №282 від 17.02.2020, не навів жодних мотивів, з яких він надав перевагу саме цьому звітові, а не розрахунку матеріального збитку, здійсненого спеціалістом АТ «СГ « ТАС» у встановлений законом строк за участі позивача, яка не мала жодних заперечень щодо визначеного розміру. 
 
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК  України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, подавши та підписавши заяву про виплату страхового відшкодування від 15 листопада 2019 року, погодилась із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком, тобто без проведення оцінки чи експертизи пошкодженого майна. А відтак, страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Отже, АТ «СГ «ТАС» виконало зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 в межах спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду від  21 березня 2018 року в справі справа № 569/13697/15-ц (провадження N 61-5424св18), від 10 червня 2020 року в справі №  333/2096/17 (провадження N 61-20343св18).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відсутні підстави для задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що посвідчуть право позивача на отримання страхового відшкодування і більшому розмірі.
При цьому, колегія суддів вважає, що  доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
 
Крім того, оскільки судом апеляційної інстанції не береться до уваги висновок експерта №282 від 17.02.2020 року, похідна вимога позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних зі складанням даного висновку експерта в розмірі 3 000 грн. також не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції. 
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції  не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог за наведених вище обставин.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
За подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 1 261,20 грн. (а.с.73 т.1).
 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції скасовується апеляційним судом, і ухвалюється нове судове рішення про відмову у позові, вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача по справі на користь апелянта.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд 
 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», подану представником - Ніколаєвим Вадимом Володимировичем, задовольнити.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» судовий збір в розмірі 1 261 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                   Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                 О.Ф.Лапчевська

                                                                                                             Г.І.Мостова