Постанова
Іменем України 
07 червня 2022 року
м. Київ
справа № 273/551/17
провадження № 51-4643км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
захисника                                                  ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                             ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
потерпілого                                              ОСОБА_7 ,
прокурора                                                  ОСОБА_8 ,           
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 27 липня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2021 року стосовно останнього у кримінальному провадженні № 12017060110000152 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Климентіївка Баранівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,      
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 27 липня 2020 року ОСОБА_6  засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.  
2.        На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання за закінченням строків давності.
3.       Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
4.       Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 квітня 2017 року близько 00:20, знаходячись поблизу кав`ярні-бару «Парус» по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних стосунків між ним та потерпілим ОСОБА_7 і супроводжувався штовханиною та тяганиною за одяг, у той час, коли потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, вхопив ОСОБА_6 обома руками за одяг у районі грудей, останній з метою звільнення від вказаного захоплення, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг це передбачити, умисно долонею правої руки штовхнув ОСОБА_7 в область лівої щелепи, від чого потерпілий впав на асфальтоване покриття тротуару всією задньою частиною тіла та отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді закритої черепно-мозкової травми, а саме: садна із крововиливом у правій тім`яній ділянці, перелому склепіння черепа по вінцевому шву ліворуч та по правій тім`яній кістці, субдуральної гематоми в тім`яній ділянці з обох боків та забою вискової долі лівої півкулі головного мозку.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала  
5.       У касаційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Стверджує, що усупереч вимогам статей 2, 7, 9, 17, 94, 370, ч. 3 ст. 374, 419 КПК України, ч. 3 ст. 62 Конституції України судові рішення обох інстанцій у цьому кримінальному провадженні є необґрунтованими та невмотивованими, ухвалені без належного аналізу і оцінки доказів, а винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом. 
6.       Даючи власний аналіз доказам у кримінальному провадженні, захисник стверджує, що ОСОБА_6 не бив і не штовхав потерпілого, а лише відвертав від себе його голову, проте останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, втратив рівновагу і упав, не втримавшись на ногах. При цьому у вироку суд вдався до фальсифікації даних, які містяться у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та в показаннях очевидця події – свідка ОСОБА_9 .
7.        Також захисник указує на те, що суд апеляційної інстанції доводів його апеляційної скарги належним чином не перевірив, переконливих мотивів, з яких визнав її необґрунтованою, у своїй ухвалі не зазначив, та формально розглянувши справу в апеляційному порядку, безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції, обмежившись загальними фразами про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за яке його засуджено. 
Позиції учасників судового провадження
8. Засуджений ОСОБА_6 подав пояснення до касаційної скарги захисника.
9. На касаційну скаргу надійшло заперечення потерпілого ОСОБА_7 .
10. Засуджений ОСОБА_6 та його захисник – адвокат ОСОБА_5  у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримали касаційну скаргу останнього і просили її задовольнити.
11. Прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення стосовно ОСОБА_6 – без змін.
Мотиви Суду
12. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги та доповнення до неї, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.   
13.   За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
14.   Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
15.   Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень попередніх інстанцій з цих підстав. 
16.   Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції під час провадженняза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , доводи якої аналогічні доводам у його касаційній скарзі. 
17.   Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за наведених у вироку обставин, суд апеляційної інстанції, крім іншого, послався на показання очевидця події – свідка ОСОБА_9 про те, що падіння ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та тримався руками за верхній одяг ОСОБА_6 , сталося внаслідок поштовху долонею правої руки останнього у ліву частину обличчя потерпілого. Також апеляційний суд зважив на дані слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , під час якого він повідомив аналогічні обставини, за яких сталося падіння потерпілого, заперечивши лише факт здійснення ним умисного поштовху. Крім цього, судом обґрунтовано враховано дані, які містяться у висновках судово-медичної, додаткової та комісійної експертиз про характер, локалізацію та механізм утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, відповідно до яких закрита черепно-мозкова травма утворилася внаслідок однієї травмуючої дії при падінні з положення стоячи та ударі головою об асфальт при наданні тілу прискорення внаслідок поштовху чи удару, механізм її виникнення може відповідати механізму, на який вказують свідок ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_6 при проведенні слідчих експериментів за їх участі, а виявлена у потерпілого тріщина нижньої губи може свідчити про прикладання травмуючої сили в обличчя, що й стало причиною прискорення тіла людини перед падінням. 
18.   Сукупністю цих та інших доказів у кримінальному провадженні, безпосередньо досліджених та оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку.
19.   При цьому апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про неспроможність показань потерпілого ОСОБА_7 у частині нанесення йому ОСОБА_6 удару скляною пляшкою по голові, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження, у решті ж цілком підставно визнавши показання потерпілого про обставини отримання ним тілесних ушкоджень такими, які по суті відповідають версії обвинувачення.
20.   Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 2, 9 КПК України, вживалися заходи для всебічного і повного встановлення фактичних обставин кримінального провадження. Так, з метою усунення суперечностей у показаннях потерпілого та для з`ясування обставин отримання ним тілесних ушкоджень судом першої інстанції після повернення з нарадчої кімнати було прийнято рішення про відновлення судового розгляду, в рамках якого надалі призначено додаткову та комісійну судово-медичні експертизи.
21.   Стосовно тверджень захисника ОСОБА_5 про спотворення показань свідка ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_6 у тій частині, що вони не повідомляли про поштовх останнім потерпілого, а вказували лише на те, що ОСОБА_6 приклав долоню до обличчя ОСОБА_7 , намагаючись відвернути від себе його голову, то колегія суддів касаційного суду розцінює їх як власну оцінку доказів захисником, відмінну від їх оцінки судами. У цьому контексті колегія суддів вкотре наголошує, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді справи в касаційному порядку він виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, і не може вдаватися до переоцінки доказів та позбавлений можливості скасувати судові рішення попередніх інстанцій з підстав неповноти й однобічності судового розгляду та невідповідності викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
22.   Водночас колегія суддів нагадує, що, як неодноразово вказував на це у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). 
23.   Відтак, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з аргументами апеляційного суду та вважає, що за встановлених фактичних обставин дії ОСОБА_6 за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження кваліфіковано правильно. 
24.   В ухвалі апеляційного суду надано відповіді й на інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 . Зміст ухвали відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
25.   Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у даному кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено. 
26.   Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а судові рішення стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 27 липня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3