Постанова
іменем України 
02 червня 2022 року
м. Київ
справа № 559/152/16
провадження № 51–4208км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
а також у режимі відеоконференції:
захисника                                        ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 в інтересах померлого обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянув  у  відкритому  судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 , подану з метою реабілітації померлого обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Острозький районний суд Рівненської області ухвалою від 02 лютого 2021 року закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування (далі – ЄРДР) за №12015180040000691 від 11 серпня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку зі смертю останнього.
Також суд закрив провадження по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди та вирішив долю речових доказів.
Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_8 11 серпня 2015 року, близько 19:30, перебуваючи на подвір`ї господарства по АДРЕСА_1 , умисно кулаком ударив ОСОБА_9 в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 27 травня 2021 року зазначену ухвалу місцевого суду залишив без мін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій з метою реабілітації померлого ОСОБА_8 , його син ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд не перевірив доводів, наведених в апеляційній скарзі, про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну оцінку судом окремих доказів. Також посилається на недотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно внесення до ЄРДР відомостей про повернення обвинувального акта прокурору, що, на думку ОСОБА_7 , свідчить про те, що досудове розслідування не було відновлено, а обвинувальний акт від 27 травня 2016 року складений поза його межами. Стверджує, що апеляційний суд, всупереч положенням ст. 419 КПК України, не звернув уваги на зазначені порушення, належним чином не перевірив усіх наведених стороною захисту доводів і не дав на них вичерпних відповідей.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Прокурор   ОСОБА_5 просила залишити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 без зміни як законну, а касаційну скаргу ОСОБА_7 – без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 — 414 КПК України.
Доводи ОСОБА_7 щодо неузгодженості доказів, суперечностей у показаннях свідків, надання судом переваги одним доказам перед іншими, що зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість вказані обставини з достатньою повнотою були перевірені судом апеляційної інстанції, який не встановив підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого суду з метою реабілітації ОСОБА_8 , зазначивши належні і достатні мотиви та підстави ухвалення свого рішення.
При цьому, із судових рішень вбачається, що доводи сторони захисту, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі, були ретельно перевірені судами попередніх інстанцій. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з викладеними у судових рішеннях мотивами, з яких ці доводи визнані необґрунтованими.
Так, обґрунтовуючи висновок про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, суди послалися  на зібрані у кримінальному провадженні й безпосередньо досліджені місцевим судом докази, оцінені відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів — з точки зору достатності для прийняття рішення.
Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій проаналізували показання потерпілого ОСОБА_9 , який під час допиту в місцевому суді надав пояснення про обставини конфлікту із  ОСОБА_8 , в ході якого останній вдарив його кулаком в обличчя. Крім цього, суди послалися на дані протоколів слідчих експериментів, які проведено під час досудового розслідування з метою перевірки і уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення обставин події, до участі у яких залучалися потерпілий та свідки. Також суди врахували, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи, локалізація та механізм виникнення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень може відповідати механізму, на який вказав потерпілий під час слідчого експерименту. Показання потерпілого та дані протоколів, як установили суди, об`єктивно підтверджуються показаннями допитаних у місцевому суді свідків, зокрема показаннями очевидця подій ОСОБА_10 .
Наведені докази не викликають сумнівів у допустимості та достовірності та в їх сукупності і взаємозв`язку в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення.
Посилання ОСОБА_7 на те, що допитані свідки надали неправдиві та суперечливі показання, стосуються оцінки достовірності цих доказів, яка була надана судами попередніх інстанцій. Що стосується неврахування судами показань окремих свідків, котрі заперечували факт завдання ОСОБА_8 умисного удару потерпілому, то вони були розцінені критично з наведенням у судових рішеннях мотивів такої позиції.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судами першої та апеляційної інстанцій приписів статей 84, 91, 94 КПК України в касаційній скарзі не наведено.
У касаційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 від 27 травня 2016 року складений поза межами строків досудового розслідування, яке не було відновлено шляхом внесення до ЄРДР відомостей про повернення прокурору попереднього обвинувального акта. Однак ці доводи є необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Дубенський міськрайонний суд Рівненської області ухвалою від 11 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2016 року, повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 для усунення недоліків.
Після повернення обвинувального акта керівник Дубенської місцевої прокуратури, діючи в порядку, передбаченому статтями 294, 295 КПК України, постановою від 29 квітня 2016 року продовжив строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 29 травня 2016 року. Відповідні відомості про це були внесені до ЄРДР, що підтверджено матеріалами кримінального провадження (т. 2 а.с. 212, 213). 
У межах зазначеного строку прокурор виконав передбачені ст. 291 КПК України процесуальні дії та склав новий обвинувальний акт від 27 травня 2016 року, з яким звернувся до суду.
Отже, всупереч доводам ОСОБА_7 , наведеним у касаційній скарзі, немає жодних підстав вважати, що після повернення обвинувального акта подальші процесуальні дії були проведені поза межами строку досудового розслідування.
Що стосується доводів ОСОБА_7 про те, що досудове розслідування не було відновлене з огляду на невнесення до ЄРДР протягом 24 годин відомостей про повернення обвинувального акта, то вони є неспроможними. Досудове розслідування відновлюється в порядку, передбаченому ст. 282 КПК України,  в разі його зупинення, натомість у цьому кримінальному провадженні був продовжений строк досудового розслідування в порядку ст. 295 КПК України.
Під час перегляду ухвали місцевого суду апеляційний суд ретельно перевірив аргументи апелянтів, зокрема щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушень під час досудового розслідування. У своїй ухвалі апеляційний суд дав вичерпні відповіді на всі доводи апеляційних скарг, умотивовано, з посиланням на докази у справі, визнав вимоги про реабілітацію ОСОБА_8 безпідставними; з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив ухвалу місцевого суду без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 419 КПК України та з наведеними у ній висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
За таких обставин, наведені в касаційній скарзі мотиви щодо незгоди із судовим рішенням не спростовують правильності висновків апеляційного суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що судове рішення суперечить нормам процесуального права щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції також не встановлено.
За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_7 відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_11                                    ОСОБА_2                                     ОСОБА_3