ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/661/22 Справа № 200/5800/16  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
       суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
       при секретарі - Кругман А.М.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
       за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 
       на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року 
       у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про визнання кредитних договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 23 лютого 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 82007/843-К/785-Н, за умовами якого він отримав кредитні кошти у сумі 100 091,34 дол. США зі сплатою 12,49 процентів річних. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 23 лютого 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки №785/1-Н, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
Вважає, що при укладенні зазначеного кредитного договору відповідачем було порушено його права, як споживача фінансових послуг, які надає Банк. При укладенні спірного кредитного договору було допущено суттєві порушення, а саме: кредитні кошти були надані позивачу в іноземній валюті, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки для укладання зазначених правочинів Банку потрібно було мати індивідуальну ліцензію НБУ.
З огляду на викладене, просив визнати кредитний договір № 82007/843-К/785-Н від 23 лютого 2007 року та іпотечний договір №785/1-Н від 23 лютого 2007 року недійсними та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки та запис про реєстрацію обтяження стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано кредитний договір N 82007/843-К/785-Н, укладений 23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра»", недійсним.
Визнано іпотечний договір N 785/1-Н від 23 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , недійсним.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що при укладенні оспорюваних договорів Банком допущено суттєві порушення, а саме: кредитні кошти були надані позивачу в іноземній валюті, що суперечить вимогам законодавства, оскільки для укладання вказаних правочинів Банку потрібно було мати індивідуальну ліцензію НБУ. 
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Зазначений у рішенні суду кредитний договір за № 82007/843-К/785-Н між позивачем та ВАТ КБ «Надра» не укладався, судом вказана обставина не досліджена. Висновки суду здійснено на припущеннях позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 82007/843-К/785-Н про надання кредитних коштів у сумі 100 091,34 доларів США зі сплатою 12,49 процентів річних.
У забезпечення виконання позичальником обов`язків за кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено іпотечний договір №785/1-Н від 23 лютого 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності достатніх підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, оскільки при їх укладенні Банком допущені суттєві порушення чинного законодавства, оскільки для укладання зазначених правочинів Банку потрібно було мати індивідуальну ліцензію НБУ.
Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет № 15-93, який діяв на момент укладення договору), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.
Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.
Згідно статті 1 Декрету № 15-93 комерційні банки не входять до категорії резидентів та нерезидентів та змістом вказаного Декрету не передбачено обов`язку банку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу іноземної валюти в позику.
Крім того, 09 лютого 2019 року Декрет № 15-93 втратив чинність, у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», за змістом частини першої статті 9 якого банки надають банківські та інші фінансові послуги, якщо вони є валютними операціями, на підставі банківської ліцензії.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Враховуючи вищезазначене помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що при видачі кредитних коштів позивачу в іноземній валюті Банку потрібно було мати індивідуальну ліцензію НБУ. 
Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору № 82007/843-К/785-Н від 23 лютого 2007 року, однак на підтвердження своїх вимог зазначеного договору суду не надав. Отже, судом першої інстанції встановлені обставини укладення 23 лютого 2007 року кредитного договору № 82007/843-К/785-Н, які не підтверджені належним чином, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Крім того, при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року не підписане суддею, що є порушенням норм процесуального права та відповідно до пункту 5 частини 3 статті 376 ЦПК України, підставою для його скасування. 
Враховуючи вишевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що справа розглянута по суті з ухваленням нового рішення у справі, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задовольнити.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 рокускасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання кредитних договорів недійсними.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова