Постанова                            
Іменем України                                  
 
15 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 207/878/20
провадження № 61-14553св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,     Черняк Ю. В.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «ЮЖКОКС»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду       м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, ухваленого у складі судді Бистрової Л. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» (далі - ПрАТ «ЮЖКОКС») про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну (немайнову) шкоду.
 
Позовну заява мотивував тим, що 13 лютого 2018 року був прийнятий на роботу у Приватне акціонерне товариство «Євраз ЮЖКОКС» старшим майстром виробничої дільниці коксового цеху, яке змінило назву на ПрАТ «ЮЖКОКС» згідно з рішенням загальних зборів, що зафіксовано в протоколі річних загальних зборів акціонерів від 14 травня 2018 року.
Позивач вказував, що 19 липня 2019 року його переведено на посаду заступника начальника цеху (з газового господарства та обігріву) коксового цеху. 20 листопада 2019 року переведено на посаду старшого майстра виробничої дільниці коксового цеху, а 02 січня 2020 року заступником начальника цеху (з газового господарства та обігріву) коксового цеху.
Стверджував, що відповідач порушив порядок накладення на нього дисциплінарних стягнень. 
Наказом від 19 липня 2019 року №  2950 на нього накладено дисциплінарне стягнення за те, що 16 липня 2019 року, під час перевірки інциденту забурення коксової печі № 632, що мав місце з 19:00 год 05 липня 2019 року до 07:00 год 06 липня 2019 року, спеціалістами Дирекції відповідача встановлено, що коксова піч № 632 знаходилася у забуреному стані більше 10 діб. Установлено, що своїми діями старші змінні майстри: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , під час прийому та здачі зміни, не провели аналіз записів у технологічному журналі, а саме із записами про буріння печі № 632, яке відбулося 06 липня 2019 року. За порушення пунктів 2.1, 2.5, 2.16 посадової інструкції старшого змінного майстра виробництва коксового цеху № 02-06, затвердженої генеральним директором 19 травня 2016 року (далі - посадова інструкція № 02-06), йому, старшому змінному майстру виробництва коксового цеха ПрАТ «ЮЖКОКС», оголошена догана та він був позбавлений премії за липень 2019 року. 
Позивач вказував, що з накладеним дисциплінарним стягненням у вигляді догани та позбавлення 100% премії за липень 2019 року нібито за неналежне виконання посадової інструкції він не згоден, оскільки його посадовою інструкцією не передбачено обов`язків при прийманні та здачі зміни, проведення аналізу записів у технологічних журналах.
 
Наказом від 10 березня 2020 року № 1069-Д на позивача накладено дисциплінарне стягнення за те, що працюючи 04 березня 2020 року у зміні,      у порушення пункту 2.4 посадової інструкції заступника начальника цеху     (по газовому господарству і обігріву) коксового цеху № 02-18, затвердженої генеральним директором 20 січня 2020 року (далі - посадова інструкція № 02-18), яким передбачено, що заступник начальника цеху (по газовому господарству та обігріву) коксового цеху контролює правильне введення режиму коксовання та обігріву коксової печі, виконання загальних положень температурного та гідравлічного режиму, не виконав контроль за розробкою стопорних та реверсних кранів коксової батареї № 6, унаслідок чого відбувся зрив газо-підвідної арматури крана № 660 з коксового боку. Позивач вказував, що за це порушення йому оголошено догану та позбавлено премії 100% за березень 2020 року. 
Із накладеним дисциплінарним стягненням він не згоден, оскільки пункт 2.4 Посадової інструкції передбачає, що заступник начальника цеху                    (по газовому господарству та обігріву) коксового цеху контролює правильне введення режиму коксування та обігріву коксових пічок, виконання загальних положень температурного та гідравлічного режиму, а тому цією інструкцією не передбачено здійснення контролю за розробкою стопорних кранів у коксовій батареї.
 
Наказом від 17 березня 2020 року № 1157-Д, за порушення пункту 3.1.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «ЮЖКОКС», позивачу оголошено догану та позбавлено 100% премії за березень 2020 року вдруге за місяць. Підставою дисциплінарного стягнення позивач вказував те, що він 08 березня 2020 року звернувся із заявою до начальника цеху про вихідний на 13 березня 2020 року. 09 березня 2020 року начальник цеху захворів, наказ виданий не був. Однак, він був упевнений, що існує наказ про його вихідний день 13 березня 2020 року, тому не вийшов на роботу. Таким чином, з накладанням дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення 100% премії за березень місяць 2020 року не згоден.
 
Наказом від 17 березня 2020 року № 60, виданим директором підприємства, позивача звільнено із займаної посади заступник начальника цеху              (по газовому господарству та обігріву) коксового цеху ПрАТ «ЮЖКОКС».        У наказі зазначена причина звільнення - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 статті 40 КЗпП України.
Вважав, що його звільнення є незаконним та безпідставним, а наказ про звільнення підлягав скасуванню, оскільки до нього двічі було застосовано дисциплінарні стягнення за один і той самий проступок, що суперечить вимогам чинного законодавства.
 
Вважає, що протиправними діями відповідач наніс йому моральну шкоду.      У результаті порушення його трудового права, виникли зміни в його звичайному ритмі життя та певні душевні хвилювання. Він і його сім`я перебували в стресовому стані, без засобів до існування і йому було дуже неприємно через те, що після багатьох років бездоганної роботи його звільнили. Вказував, що на його утриманні є малолітня дитина - син, також на його утриманні є квартира, в якій він проживає та повинен сплачувати комунальні послуги. Негативні наслідки тривають. У цей період часу дуже важко знайти роботу, з приводу відсутності постійного заробітку його життя значно змінилося, виникає багато питань матеріального характеру. Моральну (немайнову) шкоду оцінює у розмірі 20 000,00 грн. 
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:
 
- визнати незаконними і скасувати накази ПрАТ «ЮЖКОКС» від 19 липня 2019 року № 2950-Д, від 10 березня 2020 року № 1060-Д, від 17 березня     2020 року № 1157-Д, та від 17 березня 2020 року № 60; 
- поновити його на посаді заступника начальника цеху (з газового господарства та обігріву) ПрАТ «ЮЖКОКС»; 
- стягнути з ПрАТ «ЮЖКОКС» на його корить середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з ПрАТ «ЮЖКОКС» на його користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року залишено без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказами від 19 липня 2019 року,         від 10 березня 2020 року та від 17 березня 2020 року у вигляді догани з дотриманням вимог частини першої статті 149 КЗпП України. При цьому на виконання вимог статті 43 КЗпП України адміністрацією підприємства підготовлено та направлено профспілковому органу подання від 17 березня 2020 року № 67. Профспілковим органом ПрАТ «ЮЖКОКС», у визначений законом строк, розглянуто подання і ухвалене рішення від 17 березня 2020 року, яким було надано згоду на звільнення позивача.
Наведені стягнення не були погашені часом та не були зняті до закінчення встановленого річного строку. Також дисциплінарні стягнення не оскаржувались і самим ОСОБА_1 . Отже, невиконання та неналежне виконання позивачем трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, мали систематичний характер, що є підставою для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції вказав, що встановивши відсутність порушення відповідачем норм трудового законодавства при прийнятті оскаржуваних наказів, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні похідних позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди.  
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржуючи першу догану від 19 липня 2019 року, позивач залишив поза увагою встановлений законом строк на захист такого права, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляв, поважних причин його пропуску не надав.
Разом з тим, ОСОБА_1 був обізнаний з наказом відповідача про оголошення першої догани у липні 2019 року, але з позовом про його оскарження звернувся лише у квітні 2020 року, що свідчить про пропуск встановленого строку для звернення із вказаним позовом до суду, передбачених частиною першою статті 233 КЗпП України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
13 вересня 2021 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху, надано час на усунення недоліків.
 
04 жовтня 2021 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Баглійського районного суду                  м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.
 
Вказує, що у порушення вимог статей 151, 147, 149 КЗпП України його двічі притягну до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного і того ж проступку, що є недопустимим.
 
Крім того, суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, не проаналізували посадові інструкції майстра виробничої ділянки обігріву та регулювання печі кокосового цеху, посадової інструкції старшого змінного майстра виробництва кокосового цеху, дійшли помилкового висновку про обґрунтоване притягнення його до дисциплінарної відповідальності за наказами від 19 липня 2019 року, від 10 березня 2020 року. 
Наказом від 17 березня 2020 року йому оголошено догану та вдруге за місяць позбавлено премії.
Вказує, що відсутні підстави вважати, що він систематично не виконував трудові обов`язки, як зазначено у окремому наказі від 17 березня 2020 року № 60, оскільки після винесення доган, нових норм законодавства він не порушував. Заявник вказує, що суди не перевірили всі накази про накладення на нього дисциплінарних стягнень, які увійшли в систему для його звільнення. Наказу від 17 березня 2020 року № 60 взагалі не надано ніякої правової оцінки. Вказує, що його звільнення суперечить положенню частини третьої статті 40 КЗпП України.
 
В оскаржуваних судових рішеннях застосовані норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17 (провадження № 61-9123св18), від 13 травня 2020 року у справі № 826/1001/16 (провадження № К/9901/60766/18, К/9901/61012/18), від 31 липня 2019 року у справі № 808/1509/16 (провадження № К/9901/29986/18), від 02 лютого 2021 року у справі № 813/6440/15 (провадження № К/9901/16264/18). 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У листопаді 2021 року ПрАТ «ЮЖКОКС» подало до Верховного Суду пояснення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Баглійського районного суду                м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада           2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня            2021 року, як такі що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Наказом від 13 лютого 2018 року № 22 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Євраз ЮЖКОКС» старшим майстром виробничої дільниці коксового цеху.
 
Згідно з протоколом річних загальних зборів акціонерів від 14 травня         2018 року, Приватне акціонерне товариство «Євраз ЮЖКОКС» змінило назву на ПрАТ «ЮЖКОКС» .
 
Наказом від 19 липня 2019 року № 276-ПР ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника цеху (з газового господарства та обігріву) коксового цеху ПрАТ «ЮЖКОКС».
 
Із наказу № 2950, виданого 19 липня 2019 року ПрАТ «ЮЖКОКС», встановлено, що 16 липня 2019 року, під час перевірки факту забурення коксової печі № 632, що мав місце з 19:00 год 05 липня 2019 року до       07:00 год 06 липня 2019 року, спеціалістами Дирекції по АУРБ встановлено, що коксова піч № 632 знаходилася у забуреному стані більше 10 діб. Встановлено, що своїми діями старші змінні майстри: ОСОБА_2 ,      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , під час прийому та здачі зміни, не провели аналіз записів у технологічному журналі, а саме із записами про буріння печі № 632 від 06 липня 2019 року. За порушення пунктів 2.1, 2.5, 2.16 Посадової інструкції № 02-06              ОСОБА_1 - старшому змінному майстру виробництва коксового цеха ПрАТ «ЮЖКОКС» оголошена догана та він був позбавлений премії за липень 2019 року.
 
Згідно з посадовою інструкцією № 02-06 старший змінний майстер виробництва коксового цеху зобов`язаний, зокрема: 
- пункт 2.1 організовувати та контролювати у зміні виробничий процес на виробничій дільниці у відповідності до «Правил технічної експлуатації коксохімічних підприємств», 2002, м. Харків та «Постійним технічним регламентом виробництва коксу» ТР 05393079-2-2003; 
- пункт 2.5 забезпечувати контроль за веденням режиму коксування, обігрівом коксових печей, температурним та гідравлічним режимами газозбірників, рівномірним завантаженням коксових печей вугільною шихтою; 
- пункт 2.16 доповісти начальнику цеху та старшому майстру виробничої дільниці про всі відхилення та недоліки в роботі зміни. Оперативно виявляти та ліквідувати аварійні ситуації та упущення в роботі.
 
За результатами проведеної перевірки у ОСОБА_1 17 липня 2019 року відібрано письмові пояснення.
19 липня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом.
 
Наказом від 20 листопада 2019 року № 430-ПР ОСОБА_1 переведено на посаду старшого майстром виробничої дільниці коксового цеху                ПрАТ «ЮЖКОКС».
 
Наказом від 02 січня 2020 року № 22-ПР ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника цеху (з газового господарства та обігріву) коксового цеху ПрАТ «ЮЖКОКС».
 
Згідно зі службовою запискою начальника коксового цеху від 06 березня 2020 року № 02/01-253 та письмових пояснень ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року, ОСОБА_1 не був у повній мірі здійснений контроль за розробкою стопорних та реверсивних кранів, внаслідок чого відбувся зрив газопідвідної арматури крану № 660 з коксової сторони у зміні 04 березня 2020 року.
 
Із наказу № 1069-Д, виданого 10 березня 2020 року ПрАТ «ЮЖКОКС», встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи 04 березня 2020 року у зміні, порушив пункт 2.4 Посадової інструкції № 02-18, якою передбачено, що заступник начальника цеху (по газовому господарству та обігріву) коксового цеху контролює правильне введення режиму коксування та обігріву коксової печі, виконання загальних положень температурного та гідравлічного режиму, однак не виконав контроль за розробкою стопорних та реверсних кранів у коксовій батареї № 6, внаслідок чого відбувся зрив газо-підвідної арматури крана № 660 з коксового боку. За це порушення ОСОБА_1 оголошена догана та позбавлено премії 100% за березень    2020 року.
ОСОБА_1 ознайомлено з наказом від 10 березня 2020 року.
 
В обґрунтування наказу від 10 березня 2020 року № 1069-Д зазначено, що позивач, який на дату вчинення порушення обіймав посаду заступника начальника цеху, працюючи у зміні 04 березня 2020 року, не здійснив контроль за розробкою стопорних та реверсивних кранів у коксовій батареї № 6, внаслідок чого відбувся зрив газопідвідної арматури крана № 660 з коксової сторони.
 
Згідно з пунктом 2.4. Посадової інструкції № 02-18 заступник начальника цеху (з газового господарства та обігріву) коксового цеху зобов`язаний контролювати правильне ведення режиму коксування та обігріву коксових печей, виконувати основні положення температурного та гідравлічного режиму. 
 
Із наказу № 1157-Д, виданого 17 березня 2020 року ПрАТ «ЮЖКОКС», встановлено, що ОСОБА_1 за порушення пункту 3.1.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «ЮЖКОКС» (за прогул 13 березня 2020 року) оголошена догана та він був позбавлений 100% премії за березень 2020 року вдруге за місяць.
17 березня 2020 року у ОСОБА_7 відібрано письмові пояснення.
 
В обґрунтування наказу від 17 березня 2020 року № 1157-Д зазначено, що ОСОБА_1 , який на дату вчинення порушення обіймав посаду заступника начальника цеху, 13 березня 2020 року не вийшов на роботу без поважних причин, що відповідно до приписів пункту 4 статті 40 КЗпП України є самостійною підставою для застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення - звільнення. 
Від ознайомлення із наказом ОСОБА_1 відмовився, про що 17 березня 2020 року складено акт.
 
Адміністрація ПрАТ «ЮЖКОКС» 17 березня 2020 року за підписом виконуючого обов`язки генерального директора ОСОБА_8 підготувала до профспілкового органу клопотання про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків накладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. 
При цьому у клопотанні як підставу для звільнення зазначено: службова записка виконуючого обов`язки начальника коксового цеху від 17 березня 2020 року, якою доведено до відома керівника підприємства невихід на роботу 13 березня 2020 року ОСОБА_1 , наказ від 19 липня 2019 року №2950-Д, наказ від 10 березня 2020 року №1069-Д, наказ від 17 березня 2020 року №1157-Д.
 
Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України «ЮЖКОКС» розглянула подання та 17 березня         2020 року ухвалила рішення, яким надала згоду на розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України з ОСОБА_1   
 
17 березня 2020 року наказом № 60 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Із наказом ОСОБА_1 ознайомлений.
 
З довідки ПрАТ «ЮЖКОКС» від 16 квітня 2020 року встановлено, що за період часу січень - лютий 2020 року ОСОБА_1 нараховано           75 840,93 грн заробітної плати.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідають.
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
 
Із передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
 
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
 
У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.
 
Службовою запискою начальника цеху від 17 березня 2020 року повідомлено директора ПрАТ «ЮЖКОКС» про невихід на роботу 13 березня 2020 року ОСОБА_1 та рекомендовано звільнити останнього з роботи за систематичне невиконання посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, оскільки до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом ПрАТ «ЮЖКОКС»            від 17 березня 2020 року № 60 «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 статті 40 КЗпП України.
Підстав звільнення наказ № 60 не містить.
 
Однак, як встановлено з подання адміністрації підприємства, адресованого 17 березня 2020 року профспілковій організації, підставами для звернення адміністрації до профспілкового орану з поданням про звільнення є: службова записка начальника цеху від 17 березня 2020 року, накази            від 19 липня 2019 року № 2950-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 10 березня 2020 року № 1060-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 17 березня 2020 року № 1157-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення».
 
Матеріали справи не містять доказів про те, що після вчинення дисциплінарного проступку 13 березня 2020 року, за який позивача              17 березня 2020 року притягнуто до відповідальності у виді догани,           ОСОБА_1 вчинив новий проступок, за який до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Оскільки підставою для звільнення позивача з роботи 17 березня 2020 року стало систематичне невиконання ним своїх посадових обов`язків, за які його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема,       19 липня 2019 року, 10 березня 2020 року та 17 березня 2020 року, після чого він не вчинив нового проступку, у відповідача не було підстав для його звільнення, адже за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана чи звільнення.
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 705/539/21 (провадження № 61-18737св21).
 
Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули, дійшли помилкових висновків про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача з роботи.
 
Таким чином, наказ від 17 березня 2020 року № 60 «Про припинення трудового договору» підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на роботі.
 
Натомість, перевіряючи законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани, суди попередніх інстанцій надали оцінку зібраним доказам, перевірили виконання положень статей 147, 149 КЗпП України.
 
Доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального правова щодо надання оцінки доказам у частині правильності накладення дисциплінарних стягнень у виді доган, накладених наказами від 19 липня 2019 року № 2950-Д, від 10 березня 2020 року № 1060-Д, від 17 березня    2020 року № 1157-Д, колегія суддів не приймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення позивачу доган слід залишити без змін.
 
З урахуванням того, що судом касаційної інстанції встановлено порушення, які допустив відповідач під час звільнення ОСОБА_1 , помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди. Оскаржувані судові рішення в цій частині також підлягають скасуванню, з огляду на таке.
 
Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу
 
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
 
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.
 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
 
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
 
Згідно з пунктом 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
 
Із наданих відповідачем суду першої інстанції доказів встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення становила 1 849,78 грн (75 840,93 грн : 41 робочий день), на момент ухвалення Верховним Судом цієї постанови про поновлення на роботі минуло 539 робочих днів (177 робочих днів - березень-грудень 2020 року, 250 робочих днів - 2021 рік, 112 робочих днів - січень-червень                 2022 року) від дня звільнення, тому до стягнення підлягає сума у розмірі 997 031,42 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів за період з 18 березня 2020 року по 15 червня 2022 року.
 
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло                        у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах (такі висновки викладені у  постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).
 
Отже, стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 997 031,42 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
 
Щодо моральної (немайнової) шкоди
 
Так, зокрема підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статті 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
За роз`ясненнями, наведеними в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), - відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, - обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
 
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
 
Незаконним звільненням відповідач завдав моральну (немайнову) шкоду ОСОБА_1 , яка виразилась у вигляді порушення нормальних життєвих зв`язків через втрату основного джерела доходів та можливості повноцінно забезпечувати життєдіяльність та потреби сім`ї.
 
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів враховує встановлені обставини, характер порушення прав позивача, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, ступінь вини та протиправність дій відповідача, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після втрати роботи, зусилля, що вжиті ОСОБА_1 для відновлення своїх трудових прав. 
У той же час, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів зазначає, що вказаний позивачем розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в достатній мірі                                     не обґрунтований та завищений, тому розмір відшкодування слід визначити в сумі 5 000,00 грн.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
 
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Вирішуючи спір у частині вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі позивача, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди, суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині, ухвалення незаконних рішень, що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову у частині вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди слід скасувати, та ухвалити нове рішення в цій частині. 
 
В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції слід залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141, підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України слід здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення та розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Із урахуванням того, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, з ухваленням у скасованій частині нового рішення, перерозподіл судового збору слід вчинити наступним чином.
 
Стягнути з ПрАТ «ЮЖКОКС» на користь держави судовий збір у розмірі 9 970,30 грн за вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від сплати якого у суді першої інстанції був звільнений позивач.
 
Стягнути з ПрАТ «ЮЖКОКС» на користь ОСОБА_1 судовий зір у розмірі 3 363,20 грн, сплачений ОСОБА_1 за розгляд справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд         у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» про визнання незаконними і скасування наказів від 19 липня 2019 року № 2950-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 10 березня 2020 року № 1060-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 17 березня 2020 року № 1157-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення» залишити без змін.
 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задовольнити частково.
 
Визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» від 17 березня 2020 року №60 «Про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, передбачене пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
 
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника (з газового господарства та обігріву) коксового цеху Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС».
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 997 031,42 грн (дев`ятсот дев`яносто сім тисяч тридцять одна гривня), з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу касаційної скарги         у розмірі 3 363,20 грн.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» у дохід держави судовий збір у розмірі 9 970,30 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                                           Г. В. Коломієць

                                                                                                          Р. А. Лідовець

                                                                                                           Ю. В. Черняк