ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 674/1254/21
Провадження № 22-ц/4820/969/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
                секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницького області в складі судді Палінчака О.М. від 15 березня 2022 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись з цим позовом до відповідачки, вказував, що з вересня 2013 року по 2017 рік він проживав у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , в цей період у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дочка Єва проживає разом із матір`ю – ОСОБА_2 , а син ОСОБА_5 з 2017 року по теперішній час проживає разом з позивачем по АДРЕСА_1 та знаходиться на повному його утриманні.
Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. 
При зверненні до суду ОСОБА_2 було подано довідку про фактичне місце реєстрації сина ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , де дійсно він був на час звернення до суду про видачу судового наказу зареєстрований, однак не проживав з 2017 року.
Те, що син ОСОБА_5 проживає із позивачем з 2017 року підтверджується висновком психолога за №92/01-06 від 30.08.2017 року; актом обстеження умов проживання від 03.10.2018 року; актом обстеження складеного депутатом Новодунаєвецької селищної ради за участю сусідів; актом обстеження умов проживання від 04.05.2020 року, актом обстеження складеного депутатом Новодунаєвецької селищної ради Ляскорунським Я.І., висновком психолога за №19/01-06 від 18.02.2021 року.
З часу проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком, а саме з 2017 року до цього часу, ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча офіційно працевлаштована та має офіційний дохід. 
Відповідачка подала виконавчий документ (судовий наказ) на виконання, хоча їй відомо про проживання сина з батьком та те, що він його повністю утримує. 
Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2017 року проживає з батьком по АДРЕСА_1 , перебуває з цього часу на його утриманні, тому позивач просив звільнити його від сплати аліментів з цього часу, а судовий наказ № 686/34154/19 від 20.01.2020 року Хмельницького міськрайонного суду визнати таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 19.12.2019 року та до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року позов задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті на підставі судового наказу № 686/24154/19, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 20.01.2020 року, починаючи з 19.12.2019 року і до повноліття сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 686/34154/19, який виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 20.01.2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 19.12.2019 року та до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. На її думку, суд помилково не взяв до уваги рішення Дунаєвецького районного суду від 04.04.2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року, якими син ОСОБА_5 відібраний у ОСОБА_1 і переданий їй по місцю її проживання. Оскільки місце проживання дитини врегульовано у законний спосіб, а ОСОБА_1 злісно ухилявся від участі в утриманні дітей, то її звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів є законним. Після прийняття судового рішення щодо повернення їй сина і винесення ухвали суду про розшук позивача ОСОБА_1 добровільно повернув їй дитину та після обіцянок не скоювати насильницьких дій, вони знову стали проживати разом. В подальшому позивач знову насильно, без її згоди, забрав сина ОСОБА_5 і відмовився повертати, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Висновок суду щодо проживання ОСОБА_5 разом з батьком з 2017 року та перебування на його утриманні не відповідає фактичним обставинам справи, а надані позивачем докази спотворюють фактичні обставини справи і не можуть бути достатніми та допустимими. Суд порушив ст.ст. 273, 432 ЦПК України - після видачі судового наказу №686/24154/19 від 20.01.2020 року обставини, що впливають на визначення розміру аліментів, їх тривалості чи припинення для ОСОБА_1 не змінювалися. Судом не встановлено, що судовий наказ видано помилково, або що аліментний обов`язок відсутній повністю чи частково. Також позивач не застосував правовий механізм оскарження судового наказу. 
В засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що з 2013 року по 2017 рік позивач проживав у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , в цей період у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 року у справі № 674/1635/17 позовну заяву   ОСОБА_2   до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про відібрання і повернення дитини задоволено; відібрано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та передано його ОСОБА_2 ; допущено негайне виконання рішення в частині відібрання ОСОБА_8   у ОСОБА_1   та повернення його ОСОБА_2 до місця постійного проживання: АДРЕСА_3 . Зустрічний позов ОСОБА_1   про визнання батьківства задоволено; визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; внесено відповідні зміни до актових записів про народження дітей щодо відомостей про батька дитини ( ОСОБА_1 ) та зміни прізвища дітей з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_3 ». 
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року у справі № 674/1635/17 рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 року в частині зміни прізвища дітей    скасовано та відмовлено в частині цих вимог, в решті рішення залишено без змін.
Судовим наказом № 686/34154/19, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області  08 січня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини кожного відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час видачі судового наказу проживав з батьком ОСОБА_1 , проживає з ним і досі, батько самостійно його утримує, тому наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 і визнання судового наказу в частині стягнення аліментів на утримання сина таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 , в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу). 
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до  ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч. 2-3 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Отже, за змістом наведених норм закону право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. 
За змістом ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При вирішенні цього питання необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами.
Частиною 1 статті 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
       Згідно з ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно констатував, що на час видачі судового наказу малолітній син сторін ОСОБА_5 проживав з батьком ОСОБА_1 , проживає з ним і на цей час, батько самостійно його утримує.
Ці ж обставини підтвердила в судовому засіданні апелянтка ОСОБА_2 – вона ствердила, що після ухвалення рішення про відібрання сина сторони порозумілися і стали проживати спільно, разом з дітьми, на найманій квартирі. У червні 2019 року в результаті конфлікту вона залишила квартиру, проте за день не змогла повернутися, оскільки замки у дверях було замінено ОСОБА_1 . В такий спосіб позивач самовільно, без її згоди, визначив, що син ОСОБА_5 житиме з ним і відмовився повертати його матері. З того часу їхній син дійсно проживає з батьком, вона не бере участі в утриманні сина.
Отже, вказані обставини (фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь матері -стягувача за виконавчим документом) з урахуванням інтересів дитини впливають на припинення ОСОБА_1 сплати аліментів і є достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, призначеними на утримання сина, а також визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення аліментів на утримання сина.
       Факт ухвалення рішення Дунаєвецького районного суду від 04.04.2018 року у справі № 674/1635/17, що набрало законної сили 31.05.2018 року, про відібрання сина ОСОБА_5 у ОСОБА_1 і передачу його матері не спростовує правильність цього висновку, оскільки на час вирішення цього спору змінилися обставини і фактично тягар утримання дитини несе батько. 
       Між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти проживання сина з батьком і вважає, що він має проживати з нею, як і донька.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може  використовувати  текст судового рішення,  який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного  державного  реєстру судових рішень.
Згідно даних Єдиного  державного  реєстру судових рішень ухвалою Дунаєвецького районного суду від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі №686/16237/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 .
Як підтвердили сторони, вказаний спір про визначення місця проживання дитини не вирішений судом, справа досі перебуває в провадженні Дунаєвецького районного суду.
З врахуванням інтересів дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є належне утримання обома батьками, наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини не впливає на можливість вирішення цього спору і не є безумовною підставою для відмови у цьому позові ОСОБА_1 за встановлених обставин. 
В свою чергу оскаржуване судове рішення ніяк не впливає і не може вплинути на вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання дитини. 
При цьому в разі задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з матір`ю остання не позбавлена права ініціювати перегляд оскарженого рішення у встановленому порядку. 
Суд першої інстанції дійсно помилково вказав, що дитина проживає з батьком з 2017 року, проте ця помилка не вплинула на законність прийнятого рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.         
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

Т.О. Янчук 

О.І. Ярмолюк