ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/18114/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі за позовною заявою Дочірнього підприємства “ТРАНСШИП-ТРАКС” до   Головного управління ДПС в Одеській області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, згідно якого зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 1248490 грн.
 Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає, що воно прийняте з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про визнання його протиправним та скасування.
Рішенням  Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року  позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що на порушення п. 44.1 ст.44, п. 198.5, ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами), п. 2 „Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами і доповненнями), ДП "ТРАНСШИП-ТРАКС" не нарахувало суму податкових зобов`язань з ПДВ по придбаним та в подальшому списаним запчастинам без належного оформлення даної операції первинними бухгалтерськими документами, використання в господарській діяльності яких документально не доведено, що призвело до заниження значення рядку 9 Декларації «Усього зобов`язань» на загальну суму 1 115 788грн., в т.ч. листопад 2019р. - 44039грн.,грудень 2019р. - 43303грн., січень 2020р.- 38197 грн., лютий 2020р. - 40190грн., березень 2020р.- 50970 грн., квітень 2020р. -61298грн., травень 2020р. -90091грн., червень 2020р. - 73007грн., липень 2020р.- 92813грн., серпень 2020р. -71641грн., вересень 2020р. - 104506грн., жовтень 2020р. -92816грн., листопад 2020р. -121294грн., грудень 2020р. - 65834грн.. січень 2021р. - 44763грн., лютий 2021р. - 81026грн. В зв`язку з вищенаведеним, відсутні підтвердження щодо використання автомобілів у фінансово-господарської діяльності та списання пального за період з 01.02.2021р. по 28.02.2021р. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, на суму 663 511грн. Відповідно, сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню згідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ складає 132 702грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що на підтвердження факту надання послуг згідно з договором сторонами були оформлені акти надання послуг, складені наряди-замовлення з додатками, накладні-вимоги на відпуск матеріалів, податкові накладні, була здійснена оплата за надані послуги. Податковою не враховано, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з GPS моніторингу транспорту ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» не за весь період що перевірявся, а лише частково. Аналогічні послуги надавались позивачу і іншим контрагентом ТОВ «Прем`єр Інвест Лтд» на протязі 2019 року, що не враховано в ході перевірки. Представник позивача вказує, що у випадку негосподарського використання придбаних з ПДВ паливних матеріалів дійсно виникає необхідність нарахування зобов`язань з ПДВ, однак надані до перевірки первинні документи у вигляді подорожніх листів та маршрутів транспорту, відстеженого за допомогою GPS моніторингу, підтверджують факт списання палива і є документами, що підтверджують господарське використання списаного палива. Додатково у підтвердження своїх доводів до позову позивачем надані зведені акти списання паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо), наказ про виявлення норм витрат палива від 01.07.2019 року № 01-17/19-п, протоколи перевірки індивідуальних витрат норм дизельного палива від 10.07.2019 року, від 09.08.2020 року. Ні в Акті перевірки, ні в податковому повідомленні-рішенні контролюючим органом не обґрунтовано наявність вини ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» саме у вчиненні вищевказаних податкових порушень. З огляду на зазначене, представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» зареєстроване та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник податків.
          На підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 2569-п від 20.04.2021 року та направлень від 26.04.2021 року у період з 27.04.2021 року по 07.05.2021 року співробітники Головного управління ДПС в Одеській області провели документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.
За результатами цієї перевірки 17.05.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області склало акт № 9500/15-32-07-02/33988668, в якому встановлені наступні порушення з боку позивача:
- п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, що призвело до завищення суми від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 1248490,00 грн. (р. 21 Декларації), у тому числі листопад 2019 - 44039 грн., грудень 2019 - 43303 грн., січень 2020 - 38197 грн., лютий 2020 - 40190 грн., березень 2020 - 53093 грн., квітень 2020 - 62823 грн., травень 2020 - 90793 грн., червень 2020 - 77047 грн., липень 2020 - 107127 грн., серпень 2020 - 85073 грн., вересень 2020 - 123589 грн., жовтень 2020 - 110914 грн., листопад 2020 - 138850 грн., грудень 2020 - 95039 грн., січень 2021 - 57387 грн., лютий 2021 - 81026 грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки № 9500/15-32-07-02/33988668 від 17.05.2021 року Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» 31.05.2021 року подало до Головного управління ДПС в Одеській області заперечення на нього.
Листом від 14.06.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області повідомило Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС», що висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.
За наслідками перевірки Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» на підставі акту перевірки № 9500/15-32-07-02/33988668 від 17.05.2021 року та відповіді на заперечення відповідно до зазначених порушень Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення:
- від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2021 року (декларація № 9057062047 від 19.03.2021 року) на суму 1248490,00 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» 12.07.2021 року подало до Державної податкової служби України скаргу.
Державна податкова служба України за результатами розгляду скарги Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» на податкове повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 прийняла рішення про результати розгляду скарги від 27.08.2021 року, яким залишила без змін ППР, а скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку висновки відповідача про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, є необґрунтованими та безпідставними, що здійснені без належного аналізу первинних документів та з невірним тлумаченням норм діючого законодавства. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 є протиправним та належить до скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пп.14.1.36, 14.1.178, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм  розділу V  цього Кодексу.
Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V  цього Кодексу.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до  Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним  підпунктом 3 пункту 291.4  статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно до ст. 75 ПК України   контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. 
Згідно до п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134  цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п.198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з  пунктом 187.8  статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до  пункту 187.9  статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою  пунктом 193.1  статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими  пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу. 
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. 
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих  податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. 
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в  податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних. 
Відповідно до п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна  та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ –  документ,  який  містить  відомості  про господарську  операцію.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові  реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.               
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства  про електронні документи та електронний документообіг.                 
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції,  за  умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати  особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства,  від  імені  якого складено документ, зміст та обсяг господарської  операції  тощо.  
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції. 
          Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.
Згідно з пп.пп.2.1-2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
          Судом першої інстанції встановлено, що в періоді, який перевірявся, Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» мало фінансово-господарські відносини з ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» на підставі договору № 1907/01 про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ДТЗ з використанням запчастин замовника.
На підтвердження факту реальності виконання вказаного договору та надання відповідних послуг Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» надало до суду акти надання послуг, наряди-замовлення з додатками, накладні-вимоги на відпуск матеріалів, податкові накладні, документи на підтвердження оплати за надані послуги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.
          В акті перевірки зазначено, що ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» не нарахувало суму податкових зобов`язань з ПДВ по придбаним у ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» та в подальшому списаним запчастинам без належного оформлення операції первинними бухгалтерськими документами, а саме у рядку 4 форми наряду-замовлення «Складові частини (матеріали), які надані Замовником» не вказано найменування запчастин, кількість, а загальна сума матеріалів замовника дорівнює « 0» грн., відсутні акти прийому-передачі запчастин від Замовника до Виконавця.
Разом з цим, зі змісту наданих матеріалів вбачається, що в додатках до нарядів-замовлень та накладних-вимогах міститься інформація про передані Замовником до Виконавця запчастини, їх кількість та вартість.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання контролюючого органу на вимоги Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних ТЗ є помилковим, оскільки цей нормативний акт не регулює правила відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, і будь-який документ, який відповідає вимогам первинного у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємство вправі використати при відображенні операцій в бухгалтерських регістрах та податковому обліку.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем вказано про ненадання завірених копій документів та пояснень у відповідь на запити від 27.04.2021 року, від 29.04.2021 року, від 30.04.2021 року, від 06.05.2021 року, від 07.05.2021 року.
Проте, у відповідь на запит про надання до 28.04.2021 року оригіналів документів від 27.04.2021 року підприємство надало відповідь № 1 від 28.04.2021 року, в якому повідомило, що надає на огляд для проведення перевірки оригінали документів згідно додатку у запиті.
У іншому запиті від 27.04.2021 року податковою не вимагалось надати засвідчені копії витребуваних документів, окрім зворотно-сальдової відомості по рахунку 281, з цієї підстави засвідчені копії документів згідно додатку не надавались.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, шо на виконання п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України оригінали документів підприємством на огляд були надані і проти цього заперечень у перевіряючих не було, також було надано усні пояснення.
Запити від 29.04.2021 року та від 30.04.2021 року вручені підприємству після спливу необхідного строку для їх надання, оскільки останній день, коли могли бути подані такі запити підприємству сплинув 27.04.2021 року, а платник податків звільняється від обов`язку виконувати запит про надання засвідчених копій документів після цієї дати.
Запити від 06.05.2021 року та від 07.05.2021 року вручені директору підприємства за один і за два робочих дня до дати закінчення перевірки, також після спливу встановленого строку для їх надання.
Оригінали документів, про які йдеться в акті ненадання документів були надані до перевірки, а засвідчені копії документів були витребувані з порушенням встановленого для цього строку.
Під час розгляду справи апелянт не надав до суду доказів в спростування вказаних обставин.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки витрати ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» сплачені ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» спрямовані на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів для здійснення господарської діяльності, тому висновок податкового органу, що дані операції не пов`язані з господарською діяльністю підприємства є необґрунтованим та безпідставним.
Колегія суддів зазначає, що наявність певних недоліків у первинних документах не є безумовною підставою для визначення господарських операцій такими, що не мали реального характеру, оскільки зазначені документи у своїй сукупності в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні і кількісні показники.
Судом встановлено , що в процесі господарської діяльності підприємства здійснюються поїздки по території України і ці дії можливо здійснювати лише за умови використання автотранспорту з витрачанням паливо-мастильних матеріалів. Для контролю за ПММ підприємством оформлюються подорожні листи. В подорожніх листах міститься інформація про обсяги використаного пального, маршрут та кілометраж.
ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» здійснювало придбання пального на АЗС постачальника ТОВ «БРЕНТ +» згідно договору від 24.04.2019 року № 2251 з використанням електронних талонів чи використанням паливних карток.
В акті перевірки зазначено, що відсутні підтвердження щодо використання автомобілів у фінансово-господарській діяльності та списання пального за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, на суму 663511 грн. (ПДВ 132702 грн.). До перевірки надані подорожні листи транспортних засобів, товарно-транспортні накладні з маршрутом від початку руху авто з вантажем та кінцевою точкою призначення. В подорожніх листах зазначено кількість кілометрів з вантажем та кількість кілометрів, які подолало порожнє авто. Маршрут порожнього автомобіля в подорожніх листах не заповнюється, час виїзду на маршрут та час повернення автомобілю також не проставляється. Встановлено невідповідність кілометражу між завантаженим автомобілем та порожнім.
Разом з цим, Законом України від 05.07.2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» у текстах законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» було вилучено посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.
У листі Державної служби статистики України від 23.07.2013 року № 05/2-8/107 зазначено, що за необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання та оформлення подорожніх листів у своїй господарській діяльності.
Судом встановлено, що розрахунок кількості невикористаного у господарській діяльності пального податковою не наданий, проте є посилання на відповідь контрагента ФОП ОСОБА_1 з документальним підтвердженням щодо надання послуг з GPS моніторингу транспорту ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС», відповідно до якої пройдений кілометраж автомобілів в розрізі по дням значно менший ніж ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» зазначає в подорожніх листах. При цьому, у відповіді також розрахунок кількості невикористаного у господарській діяльності пального не наводиться і розрахунок суми заниженого ПДВ не надається.
Відповідачем не враховано, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з GPS моніторингу транспорту ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» не за весь період що перевірявся, а лише частково, оскільки аналогічні послуги надавались позивачу і іншим контрагентом ТОВ «Прем`єр Інвест Лтд» на протязі 2019 року, що не враховано в ході перевірки.
На підтвердження цих обставин позивачем надано договори з контрагентами про надання послуг з GPS моніторингу транспорту.
З матеріалів справи вбачається, що в наданих до суду подорожніх листах з додаванням маршрутів автотранспортних засобів, які зроблені за допомогою послуг з GPS моніторингу транспорту, пройдений кілометраж автомобілів зазначений на маршрутах транспорту повністю співпадає з кілометражем, зазначеним у подорожніх листах.
Таким чином, інформація апелянта про те, що пройдений кілометраж автомобілів в розрізі по дням значно менший, ніж ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» зазначає в подорожніх листах, спростовується наданими маршрутами автотранспортних засобів, які зроблені за допомогою послуг з GPS моніторингу транспорту.
Вказані обставини в свою чергу підтверджують факт списання палива і є документами, які підтверджують господарське використання списаного палива.
Крім того, в підтвердження вказаних обставин позивачем надано до суду зведені акти списання паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо), наказ про виявлення норм витрат палива, протоколи перевірки індивідуальних витрат норм дизельного палива.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що списання палива на підприємстві відбувається на підставі первинних документів і первинним документом в даному випадку є подорожній лист автомобіля по формі підприємства, в якому міститься інформація про обсяги використаного пального, маршрут та кілометраж.
При цьому, апелянтом не надано до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що позивач у період що перевірявся, використовував автомобілі та списував пальне не для провадження своєї фінансово-господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові    від 2 грудня 2019 року у справі №826/13060/18.
Окрім того, апелянтом не надано доказів щодо наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, зокрема відсутності реєстрації їх як платників податку на додану вартість або припинення як юридичних осіб на час укладання та виконання угод.
Не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.
Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57 Рішення) зазначив, що у разі, якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаного зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував  поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватись між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.  
Також, Судом вказано, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Необхідно зазначити, що податковий орган,    не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства.
Рух активів у процесі здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується наданими первинними документами.
Право на формування податкового кредиту виникло у позивача саме за результатами фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених податкових накладних.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів/послуг має підтверджуватись належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагентів покупця товарів (послуг), трудових ресурсів, техніки, тощо.
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань неправомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з посиланням на докази, не надано оцінки первинним документам, що містяться в матеріалах справі, на підставі яких судом прийнято рішення, а фактично переписано відзив на позов.
          З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року – залишити без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; код ЄДРПОУ ВП 44069166) до спеціального фонду Державного бюджету України несплачений судовий збір у розмірі 28091,03 грн. (двадцять вісім тисяч дев`яносто одна гривня три копійки)  шляхом перерахування або внесення на рахунок: 
Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001 
Код класифікації доходів бюджету: 22030106
          Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                         О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик