Справа № 344/16859/21 
Провадження № 22-ц/4808/416/22 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                 Василишин Л.В.,
суддів:                         Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
секретаря Пацаган В.В.
за участі апелянта ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Атаманюка Б. М. у м. Івано-Франківськ, повний текст якого складено 24 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. 
Позов обґрунтувала тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2017 року. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей, двоє з яких є повнолітніми. У той же час, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою, проживає та перебуває на її утриманні. Відповідач жодних витрат, пов`язаних із матеріальним утриманням дочки не несе, коштів не надає, хоча має таку можливість, оскільки матеріально забезпечений та не має інших утриманців. Донька навчається у платній школі, займається додатковими платними заняттями та потребує чималих витрат. 
Посилаючись на вказані обставини, просила стягувати із відповідача щомісячно на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 25 жовтня 2021 року і проводити до повноліття дитини.
Виконання рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне дослідження доказів та неправильне встановлення фактичних обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував, що ним із позивачкою під час перебування у шлюбі було придбано чимало нерухомого майна, яке в подальшому було відчужено на користь їх спільної старшої дочки ОСОБА_4 , яка в свою чергу повинна частину майна переоформити на дочку ОСОБА_5 по досягненню нею повноліття. Крім того, частину спільного майна позивачка продала, а частину здає в оренду, внаслідок чого отримує значні доходи. Відтак, вказане в сукупності свідчить про те, що дохід позивачки та їх дочки ОСОБА_5 значно перевищує його місячний дохід та повністю забезпечує їх потреби.
Апелянт вказує також на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він є пенсіонером за віком, тобто непрацездатною особою, більшу частину пенсійних коштів витрачає на лікування, оскільки стан його здоров`я незадовільний. Інших доходів у нього немає. У той же час, позивачка працює приватним нотаріусом та отримує значні доходи.
Враховуючи викладене, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.
Належним чином повідомлена позивач в судове засідання не з`явилася.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2017 року (а.с. 8).
Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). 
Рішенням суду ОСОБА_3 залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 8).
Згідно із відомостями з Єдиного реєстру нотаріусів, ОСОБА_2 є приватним нотаріусом, номер свідоцтва 3455. 
ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 31).
Згідно із довіреністю, посвідченою 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти його інтереси, у тому числі, з питань дарування від його імені на ім`я ОСОБА_8 об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 2625881601:09:063:0653, що розташована: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Клузів; земельної ділянки, що розташована: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Павлівка; земельної ділянки, кадастровий номер 2625886801:02:013:0013, що розташована: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Угринів (а.с. 38).
Згідно із договором дарування земельної ділянки, посвідченим 20 листопада 2017 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Угрин М.С. передав безоплатно у власність ОСОБА_8 земельну ділянку, кадастровий номер 2625881601:09:063:0653, що розташована: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Клузів, урочище «Убереж» (а.с. 40, 42).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого 11 травня 2018 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Угрин М.С. передав безоплатно у власність ОСОБА_8 земельну ділянку, кадастровий номер 2625883801:02:006:0010, що розташована: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Павлівка (а.с. 43-44).
Згідно із заявою, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Угрин М.С. дав згоду на дарування його дружиною, ОСОБА_2 набутого у зареєстрованому шлюбі майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; офісних приміщень, що в будинку АДРЕСА_3 , на умовах на її розсуд ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 39).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша-третя статті 181 СК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття та врахувавши потреби дитини, стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище, а також те, що він є пенсіонером та на його утриманні немає інших дітей, дійшов висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У спірному випадку, судом першої інстанції враховано ті обставини, на яких наголошує апелянт. Зокрема, врахувавши стан здоров`я відповідача, те що він є пенсіонером, його матеріальне становище та відсутність на утриманні інших дітей, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення саме 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.
Наявність достатніх доходів позивача та самої дочки, як підстави для зменшення розміру частки у стягненні аліментів не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені стороною апелянта жодними доказами. Наявність дороговартісного майна в розпорядженні у позивачки та дарування іншій дочці частини такого майна в даному випадку, не може розцінюватися як доказ необхідності зменшення частки. Доказів отримання дочкою ОСОБА_5 доходів, що перевищують дохід самого відповідача апелянтом не представлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задовлення апеляційної скарги немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 04 травня 2022року.

Суддя-доповідач                                                        Л.В. Василишин 
Судді:                                                                 В.Д. Фединяк
І.О. Максюта