Дата документу 16.08.2022 Справа № 335/736/17

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 серпня 2022 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/736/17
Провадження №22-ц/807/1434/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Рикун А.В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року, в складі судді Воробйова А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним кредитного договору, 
В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк» про визнання недійсним кредитного договору.
В обґрунтування позову зазначав, що між ним та АБ «АвтоЗАЗбанк» було підписано кредитний договір № 84/08 від 14.08.2008 року, який є недійсним з огляду на те, що істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) - не відповідає вимогам діючого законодавства, грошові кошти не було надано та неможливо було надати, поточний рахунок 2620 позивачу для надання кредиту не було відкрито, договори на інші рахунки з ним не укладалися.
Так, АБ «АвтоЗАЗбанк» відповідно до п. 1.1, 2.1.2 кредитного договору № 84/08 від 14.08.2008 року, зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування грошових коштів з позичкового рахунку, на строк з 14.08.2008 по 13.08.2018, у вигляді кредитної лінії на поточні потреби у сумі 65000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних, але грошові кошти у вигляді кредиту надані не були. 
При цьому, для надання кредиту поточний рахунок ОСОБА_1 не відкривався, договір на його відкриття відсутній; також відсутні первинні бухгалтерські документи (меморіальний ордер) про безготівкове надання кредиту; відсутня заява на видачу готівки. 
Тобто, в кредитному договорі № 84/08 від 14.08.2008 року не встановлена істотна умова - банківський рахунок позивача, з якого надаються, перераховуються грошові кошти на поточний рахунок та видаються з операційної каси банку. 
Банк не мав права на використання аналітичних внутрішньобанківських рахунків на приймання від фізичних осіб готівки іноземної валюти на рахунки, відмінні від поточного, оскільки це є порушенням Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України.
Зокрема, п. 2.1.1, 2.1.2, 2.2.5 кредитного договору суперечать встановленому чинним законодавством порядку видачі та повернення кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку, Закону України «Про платіжні систем та переказ коштів в Україні», і є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст.. 203 ЦК України.
Недійсність пунктів щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту, кредитний договір неможливо виконувати.
Зазначає, що перед підписанням кредитного договору банк не повідомив належним чином позичальника про особу кредитодавця, відповідно до вимог пп. 1 п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальника було введено в оману щодо права банку на проведення операцій з готівкою іноземною валютою на умовах, вказаних в договорі.
Позивач вважає такі дії Відповідача істотним порушенням законодавства та умов договору і вважає необхідним визнання договору недійсним.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд  визнати недійсним кредитний договір № 84/08 від 14.08.2008 року підписаний ОСОБА_1 та АБ «АвтоЗАЗбанк».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2016 року залучено ТОВ «Кредитні Ініціативи» до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у цій справі (т.1 а.с.69).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2016 року замінено первісного відповідача у справі - належним відповідачем - ПАТ «Неос Банк» (т.1 а.с.71).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «Альфа-Банк» (т.2 а.с.51)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року позов задоволено повністю.
Визнано кредитний Договір № 84/08 від 14.08.2008 року, підписаний ОСОБА_1 та АБ «АвтоЗАЗбанк» - недійсним.
Стягнуто солідарно з ПАТ «Неос Банк», АТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 320 гривень з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що твердження позивача про неотримання кредитних коштів, а також порушення вимог чинного законодавства, через начебто, відсутність у позивача поточного рахунку, можливість виконувати обов`язок щодо погашення заборгованості за Кредитним договором, є необґрунтованими. Позичальник виконував обов`язок щодо погашення заборгованості за договором як первісному кредитору, так і новому кредитору, що спростовує доводи позивача про неотримання коштів.
Крім того, 25.02.2010 ОСОБА_1 звертався до кредитора з клопотанням про зменшення відсоткової ставки, 15.07.2010 - із заявою про реструктуризацію заборгованості, 27.09.2013 - із заявою про зміну періодичності виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо подання банку декларації про доходи. 28.07.2015 та 14.08.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладались Договори про внесення змін і доповнень до Кредитного договору.
Також в матеріалах справи міститься заява про видачу готівки, яка не досліджувалась ні судом першої інстанції, ні експертом.
У відповідності до Постанови Правління НБУ № 280 від 17.06.2004, постанови Правління НБУ № 495 від 20.10.2004 Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Посилання позивача на те, що даний рахунок не є рахунком клієнта, спростовується як кредитним договором, так і нормами законодавства, оскільки рахунок 2203 це позичковий рахунок клієнта.
Експертом не було вказано, які саме суперечності, невідповідності первинних документів містяться у справі, які саме первинні документи, їх номера, дати формування, зміст операції не відповідають вимогам законодавства. Лише сам по собі факт не встановлення експертом, в об`ємі наданих на дослідження документів, підтверджень надання позивачу кредитних коштів, не визначення умовами кредитного договору відкриття поточного рахунку 2620…, неможливість документально об`єктивно встановити, коли та в якій сумі, за внесені гривні були придбані долари США, та куди вони були спрямовані, за наявності доказів отримання кредиту, придбання нерухомого майна за кредитні кошти, використання кредитних коштів, його погашення, не свідчать про наявність підстав для задоволення позову.
       Звертає увагу, що позивачем пропущено строк позовної давності.

       Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. 

У відзиві зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не спростовує висновків, встановлених судом першої інстанції, не містить доказів на спростування обставин справи та висновків двох судово-економічних експертиз. Вказує, що кредит у сумі 65 000, 00 доларів США готівкою в касі банку він не отримував, відповідно кредит йому надано не було. 
В матеріалах справи виписки по поточним особовим рахункам, оригінали бухгалтерських документів за кредитним договором, в тому числі щодо погашення кредиту, відсутні. 
Також поточний рахунок на його ім`я не відкривався, договір на його відкриття відсутній та відсутня заява на видачу готівки. Вказане підтверджується висновками двох судово-економічних експертиз, проведених у справі. 
Посилання в апеляційній скарзі на виконання умов кредитного договору написанням позивачем заяв кредитору, не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи не містять жодного первинного бухгалтерського документу про погашення валютного кредиту чи підтвердження отримання кредиту. 
Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про реальну відсоткову ставку та сукупну вартість кредиту, а згідно з висновком судово-економічної експертизи № 72/73-18 судовий експерт документально не підтверджує існування станом на 01.01.2016 р. заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 84/08 від 14.08.2008 р.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Альфа-Банк» та представника  ОСОБА_1 - адвоката Карпенко В.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з висновками експертиз № 4/04-17 та № 72/73-18, не підтверджується видача ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором № 84/08 від 14.08.2008 з операційної каси філії АБ «АвтоЗАЗбанк» в сумі 65000, 00 доларів США та відкриття на його ім`я поточного рахунку, а також не підтверджується документально операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 , що свідчить про недійсність Кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник), який діє на підставі особистого волевиявлення, укладено Кредитний договір № 84/08 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 65 000, 00 доларів США строком з 14.08.2008 до 13.08.2018 зі сплатою 14,5% річних (т.1 а.с. 8-9).
Відповідно до п. 2.1.1, 2.1.2 Кредитного договору Банк зобов`язується відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_2 для надання кредиту, надати кредит шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку (або шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку).

21 жовтня 2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року, відповідно до умов якої, у зв`язку зі зміною найменування АБ «АвтоЗАЗбанк» на ВАТ «Банк Кіпру», який є правонаступником всіх прав та обов`язків зазначеного банку, кредитний договір № 84/08 від 14 серпня 2008 року, який укладений раніше з АБ «АвтоЗАЗбанк», зберігає свою силу для ВАТ «Банк Кіпру», а також внесено зміни до Кредитного договору та викладено пункти 2.2.3, 2.2.5, 2.2.6, 2.2.8, 2.2.10, 2.3.4, 3.7 в новій редакції (т.1 а.с. 112-113).

Відповідно до п.1.2 Статуту публічного акціонерного товариства «НЕОС БАНК», погодженим Національним банком України 07 липня 2015 року, ПАТ «НЕОС БАНК» є правонаступником ВАТ «Банк Кіпру», який, в свою чергу, є правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» (т.1 а.с. 52-54).

21 липня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК» (Клієнт) та ПАТ «Альфа-Банк» (Фактор) укладено Договір факторингу №1, відповідно до п. 2.1 якого Клієнт відступає Фактору своє Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників, в т.ч. за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року (т.1 а.с. 88-96).

Отже, кредитором за Кредитним договором є ПАТ «Альфа-Банк».

13 травня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року (т.1 а.с. 156-158).

28 липня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року (т.1 а.с. 153-155).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
         
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
         Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
         Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
         Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
         
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
         
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
         Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
         
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
         Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", (тут і далі - у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Отже за змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, укладений між сторонами Кредитний договір містить такі умови: суму кредиту - 65000,00 доларів США (пункт 1.1); розмір процентів за користування кредитом - 14,5 % річних (пункт 1.1); строк, на який надається кредит, - до 13 серпня 2018 року (пункти 1.1, 2.2.5); мету кредиту - поточні потреби (пункт 1.1); форму його забезпечення - іпотека нерухомого майна (пункт 2.2.2); порядок видачі готівки, сплати кредиту та процентів (пункти 2.1, 2.2.5, 2.2.6); права та обов`язки сторін (пункти 2.1-2.4) та їх відповідальність (пункти 2.2.7, 2.2.8).

Позичальник був належним чином ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними, про що свідчить його підпис у кредитному договорі. 

На момент укладення оспорюваного кредитного договору та протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.

З матеріалів справи вбачаться, що на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2017 року в справі було призначено судово-економічну експертизу за клопотанням позивача, на вирішення якої було поставлено наступні питання: 
чи підтверджується документально операція з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором з операційної каси філії АБ «АвтоЗАЗбанк» в м. Запоріжжя в сумі 65000, 00 доларів США? 
Чи підтверджуються відображення на відповідних рахунках і субрахунках за Кредитним договором видача ОСОБА_1 кредитних коштів з каси філії АБ «АвтоЗАЗбанк» в м. Запоріжжя в сумі 65000, 00 доларів США? 
Чи підтверджуються документально операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 за Кредитним договором? 
Якою є реальна відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту? 
Чи відповідає розмір щомісячного платежу, відсотковій ставці, яка була визначена в Кредитному договорі?

У висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 4/04-17 від 30 червня 2017 року, яка виконана приватним судовим експертом Євдокіменко С.В., зазначено про те, що в об`ємі наданих на дослідження документів, експерту не надається за можливе підтвердити відображення на відповідних рахунках і субрахунках коштів за Кредитним договором видачу ОСОБА_1 кредитних коштів з операційної каси філії АБ «АвтоЗАЗбанк» в м. Запоріжжя в сумі 65000, 00 доларів США; не надається за можливе підтвердити операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 за Кредитним договором; реальна орієнтовна відсоткова ставка складає 15,82% за весь строк користування кредитом, а сукупна вартість кредиту 116 824, 88 грн.; розмір щомісячного платежу буде відповідати відсотковій ставці, яка була визначена в кредитному договорі, за умови відсутності інших документальних витрат, які повинен нести ОСОБА_1 (т.1 а.с. 169-201).

Крім того, на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року за клопотанням відповідача в справі було призначено повторну судово-економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання: 
чи підтверджується документально операція з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором? 
Чи підтверджується документально операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 за Кредитним договором? 
Якою є реальна відсоткова ставка за Кредитним договором? 
Чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості реальній заборгованості за Кредитним договором?

У висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи № 72/73-18, яка виконана судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Доброхотовим О.В., зазначено про те, що експертом не підтверджується операція з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором з каси філії АБ «АвтоЗАЗбанк» в м. Запоріжжя в сумі 65000, 00 доларів США; експертом не підтверджуються операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 за Кредитним договором; реальна процентна ставка кредиту складає 16,06 % та абсолютне значення подорожчання кредиту 53 045, 34 дол. США; експертом не підтверджується погашення ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором та існування заборгованості у вказаному розмірі (т.2 а.с. 135-178).

Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що неможливість підтвердження вищевказаними експертизами видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором та відкриття на його ім`я поточного рахунку, є підставою для визнання Кредитного договору недійсним.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Так, висновки судових експертиз, проведених у справі, не спростовують обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком.

Частина шоста статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надає право споживачу протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини.

Позивач, посилаючись на неотримання кредитних коштів, не скористався своїм правом відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору, та навіть після спливу чотирнадцяти календарних днів не звертався до банку з вимогою про виконання умов договору та надання кредитних коштів або з заявою про роз`яснення умов договору та отримання кредитних коштів.

Натомість, 21 жовтня 2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, а 13 травня 2015 року та 28 липня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладались Договори про внесення змін і доповнень до Кредитного договору. 

Укладення позивачем додаткових угод до Кредитного договору, через 7 років після його підписання, за яким він начебто не отримував грошові кошти, є суперечливим.

Крім того,  ОСОБА_1  звертався до банку із наступними заявами: 
25.02.2010 - з заявою про зменшення відсоткової ставки; 
15.07.2010 - з заявою про реструктуризацію заборгованості строком на два роки, в якій висловив зобов`язання погашати відсотки щомісячно згідно графіка; 
27.09.2013 - з заявою про зміну періодичності виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо подання банку декларації про доходи (т.1 а.с. 120-122).

До того ж, у матеріалах справи міститься Договір поточного рахунку № 18336 від 25.11.2009 року, укладений між ВАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_1 , відповідно до п. 1.1. якого Банк відкриває вкладнику поточний рахунок № НОМЕР_3 в іноземній валюті 0.00 USD для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів НБУ (т.1 а.с. 51).

Отже, зважаючи на укладення позивачем додаткових угод до кредитного договору в 2009 році та у 2015 році, а також звернення у 2010 році та 2013 році із вищевказаними заявами до банку щодо зміни умов кредитного договору, твердження ОСОБА_1 про неотримання ним коштів за Кредитним договором є непереконливими.

Крім того, в матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ), відповідно до якої оборот коштів за 14.08.2008 становить 65 000, 00 доларів США (т.1 а.с. 111).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що посилання експертів на недоведеність банком виключно первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"  факту отримання позивачем кредиту, а також посилання на невідповідність вимогам закону наявних в матеріалах справи первинних документів, відсутність належних доказів видачі кредиту, не є підставою для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки вказані доводи спростовуються іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Колегія суддів вважає, що судові експерти у матеріалах судово-економічних експертиз надають правову оцінку належності доказів у матеріалах справи, що виходить за межі компетенції судового експерта. Питання, які були поставлені експертам судом першої інстанції є фактичними обставинами вказаної справи та мали встановлюватися саме судом першої інстанції, а не судовим експертом, та підтверджуватися не висновком експерта, а належними письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Натомість, суд першої інстанції, визнаючи кредитний договір недійсним, послався лише на висновки судових експертиз та не надав оцінку іншим наявним у матеріалах справи доказами, а також їх сукупності. 

Проте, висновок експерта є одним із засобів доказування та для суду не має заздалегідь встановленої сили і повинен оцінюватись судом нарівні із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не може прийняти до уваги висновкиекспертиз № 4/04-17 та № 72/73-18, як належний, допустимий, достатній доказ в обґрунтування позову в цій справі, оскількі останні є неповними, виконані лише в об`ємі наданих на дослідження документів експертам, не узгоджуються з наявними у цій справі належними письмовими доказами в їх сукупності, суперечать останнім.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності підстав для визнання Кредитного договору недійсним, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

       Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а дії щодо отримання грошей з поточного рахунку позичальника стосуються його виконання, а не укладення, не може бути визнано недійсним оспорюваний договір з підстав недоведеності отримання коштів боржником.

Не зазначення в кредитному договорі поточного рахунку 2620, не свідчить про непогодження істотних умов договору, що стало б підставою недійсності Кредитного договору.

Отже, враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Той факт, що згідно з наявними у матеріалах справи висновками судово-економічних експертиз реальна процентна ставка є вищою за передбачену умовами кредитного договору базову процентну ставку жодним чином не свідчить про недійсність оспорюваного правочину в цілому чи про введення позивача в оману банком. 
Наявність таких обставин може бути предметом у спорі щодо розміру заборгованості по кредиту, зокрема розміру нарахованих відсотків. 
Крім того, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Посилання позивача на неповідомлення перед підписанням кредитного договору про особу кредитодавця та про суб`єктну дієздатність банку є безпідставними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що банк ввів його в оману щодо права банку на проведення операцій з готівковою іноземною валютою на умовах, вказаних в договорі, колегія суддів відхиляє, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.
У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що НБУ на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Щодо посилання відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності слід зазначити, що пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та чи є позов обґрунтованим. 
Зважаючи на те, що апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, то дотримання позивачем строку позовної давності судом не досліджується в цій справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено у повному обсязі, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідачу підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 730, 80 грн.

       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству «Альфа-Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 730, 80 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова