ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/647/21	Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/448/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року (постановлену суддею Данилів О.М., дата складення повного тексту не зазначена) про повернення позовної заяви у цивільній справі №951/647/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку зворотної вимоги (регресу), -

                                       ВСТАНОВИВ:
В січні 2022 року до Бережанського районного суду Тернопільської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку зворотної вимоги (регресу).
Позов обґрунтовувався тим, що оскільки рішенням Козівського районного суду від 17 червня 2021 року набуту у шлюбі житлову квартиру, що в АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю сторін, а позивач ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_4 для її придбання взяли кредитні кошти, які після розірвання шлюбу самостійно сплачували, а тому просив суд винести рішення, яким 1/2 частину сплачених ними коштів, а саме 56 749.30грн. в порядку зворотної вимоги ( регресу) стягнути із відповідачки ОСОБА_2 . 
Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 25 січня 2022 року. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відкрити провадження у справі за його позовом.
Мотивуючи апеляційну скаргу вважає, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, що в свою чергу суперечить усталеній практиці ЄСПЛ.
Звертає увагу на те, що у заяві від 07 лютого 2022 року на виконання ухвали суду від 25.01.2022 року були зазначені повне ім`я та по батькові позивача та вказано, що РНКПП, номер і серія паспорта, номер телефону та електронна пошта відповідача — невідомі.
Вважає безпідставною відмову у відкритті провадження з підстав не надання суду копій кредитних договорів за кошти яких було придбано квартиру, оскільки на цій стадії суд не може вимагати від позивача надання доказів.
Вказує на безпідставність посилання суду першої інстанції щодо нечитабельності долученої до позовної заяви фотокопії рішення суду від 17 червня 2021 року по справі №951/1102/2020, оскільки вважає, що вона є належної якості.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою суду від 25 січня 2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу було надано строк для усунення виявлених недоліків, який не повинен перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії ухвали. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд вказував, що у позовній заяві не зазначено повне імя та по батькові позивача, а лише зазначено його прізвище та ініціали; не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, чи її номер і серію паспорта, не вказано засоби зв`язку та адресу її електронної пошти. Також, суд звертав увагу на те, що стороною позивача до позовної заяви долучено фотокопії документів неналежної якості – договір купівлі-продажу квартири та рішення Козівського районного суду Тернопільської області (частина тексту яких відсутня) та не долучено копій кредитних договорів, на підставі яких були отримані, зазначені у позові, кредитні кошти та не клопотав про їх витребування.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про повернення позовної заяви особі, яка її подала у зв`язку із тим, що зазначені ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 25 січня 2022 року недоліки усунуті не були, а представник позивача створював видимість їх усунення, подаючи суду лише копію договору купівлі-продажу квартири та вказуючи, що подає належним чином завірене рішення Козівського районного суду про поділ майна подружжя від 17 червня 2021 року, знову подав його фотокопію неналежної (нечитабельної) якості, яка в свою чергу не підшита, не пронумерована, не завірена печаткою суду, відповідно і відсутня відмітка про набрання рішенням суду законної сили. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.
Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v.CROATIA («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року).
Так, у §32 рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).
З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення заяви заявнику є незаконною та передчасною. Повертаючи заяву суд припустився надмірного формалізму. 
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 25 січня 2022 року, було подано заяву із зазначенням повного ім`я та по батькові позивача та вказано, що РНКПП, номер і серія паспорта, номер телефону та електронна пошта відповідача стороні позивача невідомі.
Окрім цього, не є релевантним посилання суду у своїй ухвалі щодо не долучення позивачем до позовної заяви кредитних договорів на підставі яких було отримано кредитні кошти та щодо того, що сторона позивача не клопотала про витребування цих доказів в порядку ст. 84 ЦПК України та є передчасним на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі, з огляду на те, що позивач у своїй позовній заяві не посилається на такі докази.
Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що позивачем подано фотокопію рішення суду про поділ майна подружжя від 17 червня 2021 року неналежної (нечитабельної) якості, то такий є необгрунтовано категоричним, з яким не можливо погодитись, оскільки з даної фотокопії вбачається номер судового рішення, міститься штрих-код витягу з системи, а також відмітка згідно з оригіналом із підписом судді та мокрою печаткою суду. При цьому, за необхідності, із даним судовим рішенням можна також ознайомитись у ЄРСР.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, з якими колегія суддів апеляційного суду погоджується та приймає їх до уваги, а також вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки такі підтверджують факт допущення судом першої інстанції порушення вимог процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали, що в розумінні положень ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню по справі та порушує право позивача на захист своїх інтересів в суді. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                                Хома М.В.