ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2022 року                             м. Дніпро                         Справа №  912/2738/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва    І.М. ( доповідач )    
суддів:                       Орєшкіної Е.В., Березкіної О.В.      

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:
від позивача:      Тулінов І.І., довіреність № 13 від 10.01.2022, адвокат
від відповідача:  не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    
Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович" 
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.01.2022 р. у справі
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Агроальянс", 
м. Дніпро 
до 
Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович", 
с. Злинка, Маловисківський район, Кіровоградська область

про стягнення 596 509,19 грн.
                                                            ВСТАНОВИВ:

1.      Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Агроальянс" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович", про стягнення 596 509,19 грн., з яких: 273 430,76 грн. основний борг, 323 078,43 грн. 365% річних від простроченої суми.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором фінансового лізингу № 102АА-20 від 28.10.2020 р., щодо своєчасної та повної сплати лізингових платежів.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує   позовні вимоги повністю та, зазначеає, що товар повернутий Лізингодавцю, оскільки вказаний товар не відповідає якісним характеристикам, а тому не може використовуватися за призначенням, таким чином Договір лізингу припинений за угодою сторін. Крім того Відповідачем здійснювалися оплати за Договором лізингу, а тому розрахунок Позивача є неправильним. Враховуючи розірвання Договору лізингу за згодою сторін, позов задоволенню не підлягає, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 26.04.2018 р. у справі № 911/3483/16.

2.           Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі 
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 21.01.2022 р. позов задоволено повністю - стягнуто з Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Агроальянс", основний борг у розмірі 273 430,76 грн. та 323 078,43 грн. 365 % річних, а також судовий збір у розмірі 8 947,64 грн..

3.            Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось  Фермерське господарство "Возний Ігор Васильович", в якій просить рішення суду від 21.01.2022 р. скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4.            Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає процесуальним критеріям обґрунтованості та вмотивованості, оскільки судом першої інстанції порушено основні норми процесуального законодавства щодо рівності всіх учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, оскільки суд підійшов до вирішення справи вкрай формально, не дослідив і взагалі не надав оцінку всім доводам і доказам поданим Позивачем.
При цьому Скаржник зазначає, що через технічні недоліки переданого у лізинг майна, повноцінне використання трактору виявилося неможливим. Після численинних звернень, про те, що предмет лізингу не приданий за цільовим використанням, виклику і виїзду сервісного спеціаліста ТОВ ТД «Агроальянс» ( оплачено 21.05.2021 р. платіжне доручення № 22 у сумі 2361,60 грн. ) та придбання у Позивача запасних частин на суму 6 543,00 грн. ( платіжне доручення № 21 від 21.05.2021 р. ) із проведенням ремонтних робіт, самостійно усунути конструктивні недолікі майна виявилося неможливим, тому предмет лізингу був повернутий Позивачеві, а в подальшому реалізований ТОВ ТД «Агроальянс» іншій особі. 
Водночас, на думку Скаржника, фактичними діями сторін по поверненню предмету лізингу та його прийняттю 28.05.2021 р. договір фінансового лізингу № 102АА-20 від 28.10.2020 р. було припинено достроково, за угодою сторін, а фінансова установа не понесла жодних збитків в результаті невиконання договору, натомість Відповідач сплатив 556 101,75 грн., вартості предмету лізингу та комісійної винагороди при цьому не отримавши у своє користування предмету лізингу.
Скаржник наголошує на тому, що із змісту позовної заяви не вбачалося того факту, що Позивач визнає чи заперечує повернення предмету лізингу, одже Відповідач не має можливості спростувати чи підтвердити дану позицію, звернутися із зустрічним позовом, надати будь-який контррозрахунок по пені, оскільки розрахунок вміщений у позовній заяві складений таким чином, що не відповідає датам сплат Відповідачем коштів, одже невстановленим залишився сам строк обрахування і підстави, за якими Позивач їх визначив.
Скаржник вважає, що платіж винагороди у сумі 292 223,25 грн., який намагається стягнути Позивач, не може бути стягнутий, зважаючи на те, що в результати дочасного розірвання договору за ініціативи Позивача, Відповідач не отримав економічних результатів, на які очікував, на відміну від Позивача, який після вилучення знов реалізував об`єкт лізингу і не тільки не поніс додаткових витрат, а тактично здійснив повторний продаж одного і того самого предмету двічі. Крім того, Позивач не довів наявність у нього збитків від невиконання умов договору, які внесені до графи «сума недоотриманих відсотків» оскільки саме його ініціатива по вилученню предмету лізингу і стала на заваді виконанню договору, а отже і наявності підстав для стягнення цих збитків. 

5.           Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Агроальянс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство посилається на те, що в апеляційній скарзі, Відповідача посилається на практику що датується до 2021 р., без врахування змін до Закону України «Про фінансовий лізинг» набрання чинності, якого відбулась 13.06.2021 р..
Товариство також вказує на те, що укладений між сторонами у справі договір про фінансовий лізинг хоча і був дострокового розірваний Позивачем в односторонньому порядку, однак в частині умов, які передбачали право Позивача нарахувати та обов`язок Відповідача сплатити плату за користування об`єктом лізингу після розірвання договору, залишався чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу.
Крім того, Товариство зазначає про те, що Відповідачем не надано жодного документу, що підтверджують його звернення до Позивача з відповідними претензіями або з вимогами про несправну техніку або бажання її повернути.

6.            Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.03.2022 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2022 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович" у справі № 912/2738/21 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду  від 18.04.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу  до розгляду в судове засідання на 09.06.2022 р..
Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.
В судовому засіданні 09.06.2022 р., оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

7.             Встановлені судом обставини справи
28.10.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Агроальянс" ( Лізингодавець ) та Фермерським господарством "Возний Ігор Васильович"       (  Лізингоодержувач ) укладено Договір фінансового лізингу № 102АА-20, відповідно до п. 1.1 якого Лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування Предмет лізингу ( надалі  Предмет лізингу або Майно ), а Лізингоодержувач приймає Предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість Майна на момент укладення Договору наведені у Додатку №1 "Специфікація" ( надалі  Специфікація ).
Строк користування ( надалі  Строк лізингу ) Лізингоодержувачем Предметом лізингу починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Предмета лізингу та не може бути меншим одного року ( п. 1.2 Договору ).
Відповідно до п. 2.1 Договору вартість Майна становить гривневий еквівалент 102  000,00 Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі  Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього Договору (надалі  Міжбанківський курс Договору), та на дату укладання цього Договору становить 3  425  343,60 грн., у тому числі ПДВ 570  890,60 грн. ( надалі  Вартість Майна ). Вартість Майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі Майна ( надалі  Міжбанківський курс Акту приймання-передачі ), відповідно до умов п. 2.1.1 Договору. Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення Міжбанківського курсу. Сторони погодили, що Лізингодавець залишає за собою право використовувати у якості Міжбанківського курсу середньозважений курс Євро, встановлений на інтернет-сайті://coursdealing.com.ua  на власний розсуд.
За умовами п. 2.1.1 Договору якщо Міжбанківський курс Акта приймання-передачі буде відрізнятися від Міжбанківського курсу Договору, Вартість Майна ( в гривнях ) автоматично змінюється та підлягає перерахунку виходячи з Міжбанківського курсу Акта приймання-передачі. При цьому перерахунок Вартості Майна здійснюється за формулою, зазначеною у цьому пункті. Вартість Майна ( в гривнях ), перерахована відповідно до умов цього пункту Договору, зазначається в гривневому еквіваленті в Акті приймання-передачі Майна.
Усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України ( гривнях ) відповідно до умов цього Договору та Додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до Договору ( надалі  Графік ) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, вказаний у Договорі ( до п. 3.1 Договору ).
Відповідно до п. 3.2. Договору Авансовий платіж Лізингоодержувача в рахунок оплати Майна складає 10,00 % від Вартості Майна та складає 10 200,00   Євро, та підлягає сплаті в термін до 04.11.2020 р. включно. Сума Авансового платежу у гривнях обчислюється виходячи з  Міжбанківського курсу на дату, що передує даті   фактичної оплати, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операції купівлі іноземної валюти юридичними особами ( надалі - Міжбанківський курс фактичної оплати ).
Згідно з п. 3.3 Договору за надання Предмету лізингу у фінансовий лізинг Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю одноразову комісію, яка є першим лізинговим платежем, у розмірі 1  020,00 Євро у термін до 04.11.2020 р.. Комісія сплачується Лізингоодержувачем на поточний рахунок Лізингодавця в національній валюті за Міжбанківським курсом фактичної оплати.
Відповідно до п. 3.4 Договору розмір, склад, терміни сплати Лізингових платежів встановлюються у Графіку. Сума чергового платежу Лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати Лізингоодержувачем чергового Лізингового платежу, зазначеного в Графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійснення операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх Лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з Договором.
Сторони домовились, що при зміні Міжбанківського курсу фактичної оплати, Міжбанківського курсу графіку, Міжбанківського курсу Акта приймання-передачі по відношенню до Міжбанківського курсу Договору, пропорційно автоматично змінюється і Ціна Договору в гривні і в даному випадку немає потреби в підписанні додаткової угоди про зміну Ціни Договору в гривні.
Пунктом 3.4.1. у випадку, якщо Лізингоодержувач здійснить оплату Лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на даті фактичної оплати Лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати Лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс Графіку, Лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого Лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.   
За умовами п. 3.5 Договору чергові Лізингові платежі складаються з: п.п. 3.5.1 суми, яка відшкодовує частину Вартості Майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в Графіку, помноженої на фіксований Міжбанківський курс Акта приймання-передачі; п.п. 3.5.2 платежу як винагороди (комісії) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншим за одну гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою Лізингового платежу та Сумою, яка відшкодовує частину Вартості Майна.
Згідно з п. 4.2 Договору передача Лізингодавцем і прийом Лізингоодержувачем Майна в лізинг здійснюється на підставі Акта приймання-передачі Майна за адресою: 49041, м. Дніпро, вуя. Запорізьке Шосе, буд. 62. Майно вважається переданим Лізингоодержувачу з дати підписання Акта приймання-передачі Майна.
У випадку, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлений в Графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого платежу                ( відповідно до ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України ) ( п. 8.1 Договору ).
Згідно з п. 6.1.1. Договору Лізингодавець має право відмовитися від Договору та вимагати повернення Предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив Лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплаті становить більше 30 (тридцяти) календарних днів.
Вилучення Майна у Лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення Майна платежів передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до п. 12.1 строк дії договору з 28.10.2020 р. до 20.10.2022 р., але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань за цим Договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного Договору.
Специфікація, Графік та Акт приймання-передачі Майна є невід`ємними частинами цього Договору ( п. 13.1 Договору ).
Відповідно до Специфікації майна, яка є Додатком № 1 до Договору, предметом лізингу є трактор Case ІН Puma 210 вартістю 102  000,00 Євро.
Графік внесення лізингових платежів зазначений у додатку №2 до Договору (а.с. 20), відповідно до якого платежі підлягають сплаті у такі строки та розмірах:
- 20.11.2020 -  3  626,73 Євро  винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.02.2021 -  2  077,45 Євро  винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.04.2021 - 13  122,51 Євро, з яких 10  200,00 Євро сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, та 2  922,21 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.07.2021 - 12  793,87 Євро, з яких 10  200,00 Євро сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, та 2  593,87 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.10.2021 - 32  262,74 Євро, з яких 30  600,00 Євро сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, та 1  662,74 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.01.2022 - 1  408,44 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.04.2022 - 11  342,40 Євро, з яких 10  200,00 Євро сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, та 1  142,40 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.07.2022 - 1  079,80 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю;
- 20.10.2022 - 30  823,00 Євро, з яких 30 600,00 Євро сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, та 223,00 Євро винагорода (комісія) Лізингодавцю.
На підставі акта приймання-передачі від 26.11.2020 р. ( Додаток № 3 ) Позивач передав Відповідачу у лізинг трактор ІН Puma 210 вартістю 102   000,00 Євро, що у гривневому еквіваленті становить 3  444  341,73 грн; Міжбанківський курс Акта приймання-передачі:               1  Євро = 33,8138 грн .). Передача вказаного трактора також  підтверджується видатковою накладною № 2931 від 26.11.2020 р..
Отже, Позивач виконав прийняті на себе зобов`язання з передачі майна на умовах фінансового лізингу, а Відповідач, у свою чергу, прийняв це майно без будь  яких зауважень.
Позивач зазначає, що у період з листопада 2020 року по червень 2021 року Відповідач згідно з графіком внесення лізингових платежів повинен був сплатити йому кошти у загальному розмірі 18  826,69 Євро, однак взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, сплативши за твердженням позивача, лише 10  224,37 Євро. В результаті чого виникла заборгованість в сумі 8  602,32 Євро.
У зв`язку із виниклою заборгованістю, Позивач - 13.07.2021 р. розірвав спірний Договір в односторонньому порядку, відповідно до абз. 1 п. 6.1.1. Договору. 
На підставі виконавчого напису від 13.06.2021 р. приватного нотаріуса Кучер А.А., приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. 13.07.2021 р. вилучено об`єкт лізингу у Відповідача, що підтверджується актом вилучення та передачі майна стягувачу ВП № 66057272 та актом про передачу майна Стягувачу.
Доказів сплати заборгованості у розмірі 8  602,32 Євро Відповідач суду не надав.
Отже, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором становить 8  602,32 Євро, що у гривневому еквіваленті згідно з Міжбанківським курсом на дату, що передує даті складання позовної заяви, а саме: 06.09.2021 р., становить 273  430,76 грн. ( 8  602,32 * 31,7857 грн. ).
21.08.2021 р. Позивач направив Відповідачу вимогу від 19.08.2021 р. № 210819/1 про сплату у строк до 03.09.2021 р. заборгованості за Договором у  розмірі 18  766,59 Євро, відповідь на яку Відповідач не надав.

8.           Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному   порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Спірні правовідносини між сторонами у справі, які виникли з договору фінансового лізингу, регулюються спеціальним законом -  Законом України "Про фінансовий лізинг".
Згідно зі  ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг"  фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2  ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг"  Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.
За приписами  ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг"  сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ст. 807 Цивільного кодексу України).
За приписами  ст. 806 ЦК України  за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 1  ст. 193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться у ч. 1  ст. 526 ЦК України.
Ст. 193 ГК України  та  ст. 525 ЦК України  визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
За приписами ч. 1  ст. 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі  ст. 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як зазначалося раніше та вбачається з Додатку № 2 до Договору "Графік внесення лізингових платежів",   Фермерське господарство "Возний Ігор Васильович"   у період з листопада 2020 по червень 2021 року ( з 20.11.2020 р. по 20.04.2020 р. ) повинно було сплатити  ТОВ "Торговий  Дім  "Агроальянс"  лізингових платежів на загальну суму 18  826,69 Євро, однак Відповідач виконав зобов`язання частково, в результаті чого утворилася заборгованість   в сумі 8  602,32 Євро, що у гривневому еквіваленті згідно з Міжбанківським курсом на дату, що передує даті складення позовної заяви становить 273  430,76 грн., проте Відповідач на момент подання позову не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Враховуючи порушення Відповідачем строків сплати лізингових платежів, Позивач нарахував та заявив до стягнення 323  078,43 грн   - 365 % річних за період з 04.12.2020 р. по 13.07.2021 р..
Відповідно до  ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
За змістом ч. 2  ст. 625 ЦК України  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У п. 8.1 Договору сторони встановили, що у випадку, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлений в Графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого платежу ( відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України ).
Відповідачем не було надано до суду першої інстанції власного контррозрахунку 365 % річних.
Місцевий господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку   365 % річних, дійшов висновку про правильне їх нарахування, а саме в сумі 10 164,27 Євро, що у гривневому еквіваленті згідно з Міжбанківським курсом на дату, що передує даті складення позовної заяви становить 323  078,43 грн..
При цьому, господарський суд обгрунтовано відхилив доводи Відповідача щодо розрахунків відсотків річних у Євро, зазначивши, що 365 % річних пораховані в Євро і складають 10 164,27 Євро на суми лізингових платежів, розмір яких також визначений в Євро. Стосовно оплати Відповідачем лізингових платежів відповідно до платіжних доручень: № 269 від 02.11.2020 на суму 200 000,00 грн, № 04.11.2020 № 271 на суму 546,17 грн, № 273 від 05.11.2020 на суму 49 453,83 грн, № 277 від 13.11.2020 на суму 23 000,00 грн, № 279 від 18.11.2020 на суму 26 000,00 грн, № 281 від 23.11.2020 на суму 29 148,80 грн, № 282 від 24.11.2020 на суму 86,09 грн, № 294 від 28.12.2020 на суму 50 000,00 грн, № 1 від 29.01.2021 на суму 50 000,00 грн, судом було встановлено, що вказані оплати здійснені в рахунок авансового платежу за Договором лізингу, а не в рахунок лізингових платежів, про що зазначено в призначенні платежу вказаних платіжних дорученнях. При цьому, доказів зміни призначення вищезазначених платежів суду надано не було. З наданих до справи   доказів, судом встановлено, що фактично в рахунок лізингових платежів Відповідачем сплачено        127 866,86 грн., що підтверджується платіжними дорученнями з призначенням платежу "платіж, як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане в лізинг майно..... згідно договору фінансового лізингу №102АА-20 від 28.10.2021" № 272 від 04.11.2020 на суму 42,46 грн, № 308 від 17.03.2021 на суму 21 004,40 грн, № 309 від 18.03.2021 на суму 49 000,00 грн, № 16 від 19.05.2021 на суму 2 820,00 грн та платіжними дорученнями з призначенням платежу "відшкодування вартості майна..... згідно договору фінансового лізингу №102АА-20 від 28.10.2021" № 17 від 19.05.2021 в сумі 40 000,00 грн, № 25 від 28.05.2021 від 15 000,00 грн..      Судом встановлено, що розрахунок позивачем 365 % річних здійснений в межах оплачених відповідачем   вищезазначених сум лізингових платежів.
Як встановлено судом вище Договір розірваний Позивачем в односторонньому порядку, відповідно до абз. 1 п. 6.1.1. Договору.
Абзацом 2 п. 6.1.1. Договору визначено, що вилучення Майна у Лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення Майна платежів передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.
З посиланням на ст. 806 ЦК України та ст. 2 Закону України "Про Фінансовий лізинг", ст. ст. 526, 626 - 629, 638 ЦК України, ч. 1 ст. 180 та ст. 193 ГК України місцевим господарським судом обгрунтовано враховано, що в абз. 2 п. 6.1.1. Договору сторони погодили вважати, що вилучення Майна у Лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення Майна платежів передбачених Договором, зазначений пункт відповідає вимогам чинного законодавства, недійсним не визнаний, є погодженим сторонами і відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів є обов`язковим до виконання.
Разом з тим, господарським судом встановлено, що Позивачем нараховуються лізингові платежі, в тому числі в частині вартості майна, до дати повернення об`єкту лізингу, тобто до 13.07.2021 р., а тому у даній справі немає підстав для застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного суду від 26.04.2018 р. у справі № 911/3483/16.     
Крім того, згідно п. 7 ст.17 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, коли одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу. Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, а також збитки, неустойку (штраф, пеню), інші витрати, у тому числі понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом.
Згідно п. 1 ст.18 Закону України «Про фінансовий лізинг», у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.
Якщо об`єкт фінансового лізингу повертається лізингодавцю в неналежному стані, лізингоодержувач зобов`язаний на вимогу лізингодавця в повному обсязі оплатити ремонт об`єкта фінансового лізингу або відшкодувати лізингодавцю витрати на ремонт.
Згідно ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов`язаний письмово повідомляти лізингодавця про всі випадки виявлення несправностей об`єкта фінансового лізингу, його поломок або збоїв у роботі протягом строку дії договору фінансового лізингу, а у випадках та строки, передбачені таким договором, - також і продавця (постачальника) такого об`єкта.
Відповідно до п. 6.1.1. Договору Позивач має право відмовитися від Договору та вимагати повернення Предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив Лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів.
Вилучення Майна у Лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення Майна платежів, передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.
Також Відповідачем не надано жодного документу, що підтверджують його звернення до Позивача з відповідними претензіями або з вимогами про несправну техніку або бажання її повернути .
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги   відхиляються колегією суддів як такі, що     не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та не     спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

9.           Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

10.    Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -     
                                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Возний Ігор Васильович" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.01.2022р. у справі № 912/2738/21 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта - Фермерське господарство "Возний Ігор Васильович".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.
Повний текст рішення складено 10.06.2022 р.
Головуючий                                                                                          І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна
Суддя                                                                                                    О.В. Березкіна