Ухвала
Іменем України    
 
29 червня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 740/947/14
провадження № 61-5536ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року у складі судді Шевченко І. М., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л., у справі за скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та рішення головного державного виконавця Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Чуб Аліни Андріївни, боржник - ОСОБА_1 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося з скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Чуб А. А. (далі - державний виконавець).
 
Скарга мотивована тим, що державним виконавцем неправильно відображено у постанові від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357 відомості про резолютивну частину судового рішення за виконавчим документом та необґрунтовано розраховано (визначено) залишок боргу за виконавчим документом у розмірі 69 828,28 грн. 
 
Банк вказував, що інформація про залишок боргу, зазначена у постанові від 27 квітня 2021 року у ВП № 45496357 та виконавчому листі у «відмітках державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» неправильна. У межах виконавчого провадження № 45496357 здійснювалось примусове виконання судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого 31 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у цивільній справі № 740/947/14 (провадження № 2/740/385/14), у резолютивній частині якого зазначено про стягнення солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11339171000 від 24 квітня 2008 року, а саме: 15 536,80 дол. США заборгованості по кредиту, що в гривневому еквіваленті складає 132 889,36 грн, 4 366,49 дол. США заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 37 347,46 грн, 179,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 1 539,40 грн, 386,33 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 3 304,35 грн, а всього - 20 469,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 175 080,57 грн. 
 
Боржником за виконавчим листом є ОСОБА_1 . У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357 від 27 квітня 2021 року в резолютивній частині вкаазно: «стягнути борг у сумі 175 080,57 грн». 
 
АТ «УкрСиббанк» вказувало, що таке відображення резолютивної частини рішення у постанові державного виконавця від 27 квітня 2021 року не відповідає відомостям виконавчого листа, в якому зазначено іншу резолютивну частину рішення. 
 
Під час примусового виконання судового рішення за вказаним виконавчим провадженням у період з 19 листопада 2014 року по 27 квітня 2021 року до АТ «УкрСиббанк» від Ніжинського ВДВС надійшли кошти у розмірі 3 357,56 дол. США. Посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, АТ «УкрСиббанк» зауважувало, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті, із визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Проте, на сьогоднішній день відсутні підстави вважати, що залишок боргу за вказаним вище виконавчим листом складає 69 828,28 грн, як це зазначено державним виконавцем, оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість у доларах США, а саме, у розмірі 20 469,60 дол. США. Внаслідок часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості, залишок заборгованості боржника становить 17 112,04 дол. США, а саме 20 469,60 - 3 357,56 = 17 112,04. Також банк щодо пропуску строку послався на те, що про порушення своїх прав та законних інтересів банк дізнався 15 липня 2021 року в день отримання копії постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Скаргу направлено засобами поштового зв`язку, в межах десятиденного строку з моменту отримання стягувачем копії вказаної постанови державного виконавця (із врахуванням того, що десятий календарний день (25 липня 2021 року) припадає на вихідний день (неділю).
 
АТ «УкрСиббанк» просило: 
поновити АТ «УкрСиббанк» строк на звернення із даною скаргою;
визнати дії головного державного виконавця Чуб А. А. щодо зазначення резолютивної частини рішення у постанові від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357 у вигляді «Стягнути борг у сумі 175 080,57 грн» неправомірними; 
зобов`язати головного державного виконавця Чуб А. А. або іншу уповноважену посадову особу органу державної виконавчої служби внести зміни щодо зазначення резолютивної частини рішення до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357, реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження № 45496357, шляхом визначення, що резолютивною частиною рішення є: «Стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11339171000 від 24 квітня 2008 року: 15 536,80 дол. США заборгованості по кредиту, що в гривневому еквіваленті складає 132 889,36 грн, 4 366,49 дол. США заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 37 347,46 грн, 179,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 1 539,40 грн, 386,33 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 3 304,35 грн, а всього - 20 469,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 175 080,57 грн»; 
визнати дії головного державного виконавця Чуб А. А. щодо зазначення даних про залишок боргу у постанові від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357 та у відмітках виконавчого документу у вигляді «Залишок боргу - 69 828,28 грн», неправомірними; 
зобов`язати головного державного виконавця Чуб А.А. або іншу уповноважену посадову особу органу державної виконавчої служби внести зміни щодо зазначення даних про залишок боргу до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357, реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження № 45496357, шляхом визначення, що залишок боргу становить 17 112,04 дол. США.
 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року поновлено АТ «УкрСиббанк» строк для подання до суду скарги на дії/рішення головного державного виконавця Чуб А. А. 
 
Скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково: 
визнано неправомірними дії головного державного виконавця Чуб А. А. щодо зазначення у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 45496357 відомостей щодо розміру боргу в сумі 175 080,57 грн; 
зобов`язано головного державного виконавця Чуб А. А. або іншу уповноважену посадову особу Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357; реєстраційних відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження № 45496357, шляхом зазначення розміру боргу в сумі 20 469,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 175 080,57 грн; 
визнано неправомірними дії головного державного виконавця Чуб А. А. щодо зазначення у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 45496357 відомостей про залишок боргу в сумі 69 828,28 грн;
зобов`язано головного державного виконавця Чуб А. А. або іншу уповноважену посадову особу Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45496357, реєстраційних відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження № 45496357, шляхом зазначення залишку боргу в доларах США з гривневим еквівалентом.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. За таких обставин державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями вищевказаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17. Суд першої інстанції також урахував постанови: Верховного Суду від 15 березня 2018 року в справі № 638/1841/14-ц (провадження № 61-5676св18); Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18); від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). При частковому задоволенні скарги суд першої інстанції зробив висновок про те, що виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ та визначення у зв`язку з цим залишку заборгованості у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ, є помилковим.
 
Суд першої інстанції на підставі статті 449 ЦПК України зробив висновок про поновлення АТ «УкрСиббанк» строку для подання до суду скарги та часткового задоволення скарги, а саме в частині вимог щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця Чуб А. А. та зобов`язання внести зміни до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 45496357.
 
Суд також зазначив, що вимоги скарги щодо зобов`язання внесення змін до постанови шляхом визначення залишку заборгованості у розмірі саме 17 112,04 дол. США є передчасними, більше того, визначення розрахунку заборгованості, його розміру та залишку є виключними дискреційними повноваженнями державного виконавця під час виконання виконавчого листа, а тому в задоволенні скарги в цій частині вимог відмовив. 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року залишено без змін.
 
При залишенні без змін ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про поновлення АТ «УкрСиббанк» строку для подання до суду даної скарги та про часткове задоволення поданої скарги в частині вимог щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця Чуб А. А. та зобов`язання внести зміни до постанови від 27 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №45496357. 
 
Апеляційний суд вказав, що всупереч положень пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), у постанові старшого державного виконавця державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського МРУЮ Колесник А. О. про відкриття виконавчого провадження № 45496357 за виконавчим листом № 2/740/385/14, виданим 31 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом, резолютивна частина рішення зазначена не повністю, а лише вказано про стягнення боргу у сумі 175 080,57 грн із боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк».
 
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги відносно того, що виконавче провадження було відкрито на підставі поданої представником ПАТ «УкрСиббанк» заяви про відкриття виконавчого провадження, датованої 12 листопада 2014 року, у якій зазначена сума заборгованості за кредитним договором - 175 080,57 57 коп, оскільки це не звільняє державного виконавця від встановленого законом обов`язку щодо дотримання вимог пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), щодо зазначення у постанові резолютивної частини рішення суду, яке підлягає виконанню.
 
Апеляційний суд зазначив, що з урахуванням приписів норм Закону України «Про виконавче провадження», які регламентують особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, а також правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ та визначення у зв`язку з цим залишку заборгованості у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ, є помилковим. При постановленні оскарженої ухвали від 14 вересня 2021 року судом першої інстанції, відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц (провадження № 61-5676св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
 
Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що представництво АТ «УкрСиббанк» здійснено неналежним представником, оскільки суду надана довіреність на представництво, якою АТ «УкрСиббанк» уповноважує представляти свої інтереси в суді ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес» в особі Агабалаєвої Я. В., що не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та є порушенням статті 131-2 Конституції України, статей 58, 60 ЦПК України. Апеляційний суд зазначив, що адвокат Агабалаєва Я. В. діє у справі як уповноважений представник стягувача АТ «УкрСиббанк», дії якої схвалені довірителем АТ «УкрСиббанк», з огляду на дійсність довіреності № 24-1/116064 від 01 вересня 2020 року та укладеного договору про надання послуг № 01/08/1 від 01 серпня 2019 року, укладений між АТ УкрСиббанк та ТОВ «Спеціалізова компанія «Фарес», щодо визначеного списку боржників АТ «УкрСиббанк»
 
Доводи апеляційної скарги про те, що до скарги АТ «УкрСиббанк» додано документи, які не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством суд відхилив, як такі, що не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції, виходячи із наступного. Як свідчать матеріали справи та ухвала суду першої інстанції від 14 вересня 2021 року, для вірного встановлення обставин, якими АТ «УкрСиббанк» обґрунтовував вимоги поданої скарги на дії/рішення головного державного виконавця, у суду першої інстанції в матеріалах даної цивільної справи було достатньо інших доказів, окрім документів, доданих АТ «УкрСиббанк» до поданої скарги на дії/рішення головного державного виконавця. Крім того, державним виконавцем та боржником не заперечуються обставини, на які посилається у поданій скарзі АТ «УкрСиббанк», а саме, щодо змісту резолютивної частини рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2014 року у цивільній справі №740/947/14, оригінал якого наявний у матеріалах даної цивільної справи, а також щодо змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 45496357), прийнятої 27 квітня 2021 року головним державним виконавцем Чуб А. А. 
 
Арвахі Т. В. 21 червня 2022 року через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Гринь Л. В., на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і відмовити у задоволенні скарги.
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, яке додано до касаційної скарги, ОСОБА_1 , просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що копію оскарженої постанови отримав поштою лише 26 травня 2022 року, на підтвердження чого надає копію конверту, адресованого Чернігівським апеляційним судом Арвахі Т. В. із номером штрихкодового ідентифікатора № 1400054184109.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції повністю проігнорована заява стягувача про відкриття виконавчого провадження, яка має ключове значення, оскільки у ній стягувач зазначив суму стягнення у гривнях та вказав рахунок стягувача у національній валюті, на який в подальшому і перераховувались кошти. Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що державний виконавець жодним чином не ставив під сумнів існування між стягувачем та боржником валютного грошового зобов`язання, законність судового рішення чи виданого виконавчого листа, а вчиняв дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого документа суто в межах заявлених вимог. ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець, приймаючи за заявою стягувача виконавчий документ до примусового виконання та в подальшому здійснюючи примусове виконання, не може виходити за межі вимоги стягувача, заявленої за даним документом в заяві про відкриття виконавчого провадження. АТ «УкрСиббанк» постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій було зазначено стягнення у національній валюті не оскаржив. За весь час виконання виконавчого листа АТ «УкрСиббанк» отримував від державного виконавця суму боргу у гривні, був згодний з виплатою боргу у гривневому еквіваленті і ніяких скарг на те, що борг виплачується у гривні не подавав. У касаційній скарзі також зазначається, що представництво, яке було здійснено на підставі довіреності, у якій зазначено, що представництво АТ «УкрСиббанк» доручено здійснювати ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», а не адвокату, є таким, що здійснено неналежною особою на підставі неналежних документів. Окрім цього, додані до скарги АТ «УкрСиббанк» копії довіреності та договору про надання послуг не засвідчені в порядку, встановленому пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55. ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду: від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16; від 14 квітня 2020 року у справі № 320/4916/19; у справі № 160/7887/18; в ухвалах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19; від 21 лютого 2019 року у справі № 914/386/18.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що на виконанні у Ніжинському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 45496357 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області на виконання рішення суду від 07 квітня 2014 року у цивільній справі № 740/947/14 за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11339171000 від 24 квітня 2008 року: 15 536,80 дол. США заборгованості по кредиту, що в гривневому еквіваленті складає 132 889,36 грн, 4 366,49 дол. США заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 37 347,46 грн, 179,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 1 539,40 грн, 386,33 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 3 304,35 грн, а всього - 20 469,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 175 080,57 грн.
 
На підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 31 жовтня 2014 року видано виконавчий лист, в якому зазначено, що суд вирішив: «Стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11339171000 від 24 квітня 2008 року: 15 536,80 дол. США заборгованості по кредиту, що в гривневому еквіваленті складає 132 889,36 грн, 4 366,49 дол. США заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 37 347,46 грн, 179,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 1 539,40 грн, 386,33 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, що в гривневому еквіваленті складає 3 304,35 грн, а всього - 20 469,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 175 080,57 грн».
 
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського МРУЮ Колесник А. О. від 19 листопада 2014 року було відкрите виконавче провадження № 45496357 за виконавчим листом № 2/740/385/14, виданим 31 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 175 080,57 грн з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк», на підставі поданої представником АТ «УкрСиббанк» заяви, датованої 12 листопада 2014 року про відкриття виконавчого провадження. У вказаній заяві зазначена сума заборгованості за кредитним договором - 175 080,57 грн. 
 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
 
Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 45496357), прийнятої 27 квітня 2021 року головним державним виконавцем Чуб А. А., за виконавчим листом № 2/740/385/14, виданим 31 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом про стягнення боргу у сумі 175 080,57 грн із боржника ОСОБА_1 , вжитими державним виконавцем заходами майна, належного боржнику на праві власності, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок повернення боргу, не виявлено; залишок боргу - 69 828,28 грн.
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця (частина третя статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Саме таким чином необхідно діяти у випадку примусового виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).З наведених підстав вказівка в резолютивній частині рішення суду першої інстанції про стягнення відповідних сум з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу є помилковою, тому з резолютивної частини рішення суду першої інстанції слід виключити слова «з конвертацією цієї суми у національну валюту на день здійснення платежу» у всіх випадках їх застосування)».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказано, що «правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17».
 
Суди встановили, що на підставі рішення суду відбулося стягнення боргу в іноземній валюті і стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. 
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення скарги.
 
Аргумент касаційної скарги про те, що представництво, яке було здійснено на підставі довіреності, у якій зазначено, що представництво АТ «УкрСиббанк» доручено здійснювати ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», а не адвокату, є таким, що здійснено неналежною особою на підставі неналежних документів, колегія суддів відхиляє.
 
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення (частина третя статті 131-2 Конституції України).
 
Представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1, та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню (підпункт 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України).
 
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).
 
Відповідно до підпункту 18 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України.
 
Отже, з 01 січня 2019 року представництво у судах першої інстанції в справах, провадження у яких розпочате після 30 вересня 2016 року, має здійснюватися адвокатами. Якщо провадження розпочате до 30 вересня 2016 року, то представництво у судах апеляційної інстанції може здійснюватися представниками, які не мають статусу адвоката.
 
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (зокрема, REDKA v. UKRAINE, № 19164/04, § 32, ЄСПЛ, від 21 червня 2007 року; VASILCHUK v. UKRAINE, № 31387/05, § 49, ЄСПЛ, від 10 грудня 2009 року). Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (LITVINYUK v. UKRAINE, № 55109/08, § 19, ЄСПЛ, від 01 березня 2018 року).
 
«Право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
 
У справі № 740/947/14 провадження було розпочато до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» - 30 вересня 2016 року. Аналогічний по суті висновок зроблений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2020 року в справі № 760/13211/18 (провадження № 61-48821св18). 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року в справі за скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та рішення головного державного виконавця Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Чуб Аліни Андріївни, боржник - ОСОБА_1 .
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                            І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков