ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2022 року	Львів	Справа № 500/4848/21 пров. № А/857/1303/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 500/4848/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

суддя в 1-й інстанції – Подлісна І.М.,
час ухвалення рішення – 08.12.2021 року,
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 13.12.2021 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною та скасувати вимогу  №Ф-18823-13 від 04 червня 2021 року на суму 35582,30 грн та привести інтегровану картку платника податків у відповідність.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду  від 08 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18823-13 від 04 червня 2021 року ГУ ДПС у Тернопільській області. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 та привести її у відповідність.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції. Зазначає, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, однак позивачем не було повторно сформовано та подано звіт, а тому звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік є чинним. Крім того, вказує, що законодавча база сприяє тому, щоб особи, які займаються підприємницькою діяльністю мали доступ до інформації, яка б сприяла конкретному вирішенню питань, які можуть виникати. Згідно з ІКП у ОСОБА_2 станом на 31 липня 2021 року наявна заборгованість по сплаті єдиного внеску у сумі 35582,30 грн, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання, здійснює підприємницьку діяльність за кодом ВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» та взятий на облік ГУ ДПС у Тернопільській області.
Позивач взятий на облік в органах ПФУ станом на 17 грудня 2010 року за реєстраційним номером 39807.
Головним управлінням Державної податкової служби у Тернопільській області щодо ОСОБА_1 було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 04 червня 2021 року №Ф-18823-13 на суму тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні тридцять копійок .
Судом також встановлено, що позивач звітність завжди подавав у паперовій формі, а звіт за 2020 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску вперше подав в електронному вигляді. При подачі звіту в Таблиці 1 позивач помилково замість суми доходу 5000 (п`ять тисяч) грн вніс суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн за наступні місяці: вересень, жовтень, листопад, грудень.
ОСОБА_1 вважає це технічною помилкою, у результаті чого і виник борг. 
Крім того, позивач підприємницької діяльності не здійснює, про що свідчить подана податкова декларація платника єдиного податку, де чітко видно, що позивач не отримував прибутку.
Не погодившись із складеною вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18823-13 від 04 червня 2021 року податкового органу, позивач вбачає порушення при її формуванні, нарахування недоїмки єдиного соціального внеску у сумі 35582,30 гривень, що суперечить чинному законодавству, тому звернувся в суд.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулює Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2011 року, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464). 
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
П.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
За змістом ч.8 та ч.12 ст.9 Закону №2464 передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою.
Згідно з ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
За змістом п.4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.
Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку 435 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.
Звітним періодом є календарний рік.
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".
За змістом п.5 глави VI Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 20 квітня 2015 року №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
Відповідно до п.16 розділу 2 Наказу про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.04.2015 №435 (далі - Порядок №435) відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.
Згідно з абз.2 п.2 розділу 1 Порядку №435 відповідальна особа органу доходів і зборів - працівник органу доходів і зборів, який відповідно до своїх посадових обов`язків приймає, здійснює перевірку заповнення Звіту на предмет відсутності виправлень, наявності підписів, введення і обробку Звіту та відповідає за достовірність внесених даних з паперового носія.
Відповідно до п.1 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб. Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.
Згідно з п.2 розділу V Порядку №435 у разі виявлення страхувальником або правонаступником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.
Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1-4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.
Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення терміну його подання, страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до контролюючого органу за місцем обліку, а після закінчення строку подання такого Звіту подає скасовуючі документи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09 лютого 2021 року подав звіт за 2020 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску в електронному вигляді. У Таблиці 1 позивач за період: вересень-грудень зазначив 50000, 00 (п`ятдесят тисяч) грн. При цьому, позивач зазначає, що внесення такої цифри є помилкою, та необхідно вважати правильною суму 5000,00 (п`ять тисяч) грн.
Оскільки позивачем самостійно було надано до податкового органу та зазначено відповідні суми у Таблиці 1, на підставі цих даних податковим органом була винесена податкова вимога з самостійно визначених позивачем сум.
Колегія суддів зазначає, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку та чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, а після закінчення строку подання такого Звіту помилки подаються скасовуючі документи.
Разом з тим, жодних доказів щодо звернення позивача до податкового органу з приводу вказаних обставин для вжиття заходів щодо виправлення виявлених помилок матеріали справи не містять. Крім того, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що ним здійснена помилка при формуванні електронного звіту та він вчиняв будь-які дії для виправлення такої помилки.
Таким чином, враховуючи ту обставину, що платник єдиного внеску самостійно нараховує та обчислює такий, є відповідальним за правильність і достовірність заповнення звіту, жодних дій з приводу виправлення помилки не вчиняв, тому підстав стверджувати про  протиправні дії контролюючого органу щодо винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18823-13 від 04 червня 2021 року немає.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління ДПС у Тернопільській області при винесенні вимоги  №Ф-18823-13 від 04 червня 2021 року на суму 35582,30 грн у спірних правовідносинах діяло з дотриманням норм чинного податкового законодавства, а тому підстави для скасування вищевказаної вимоги відсутні.
Колегія суддів не заперечує проти доводів позивача про те, що останній міг допустити помилку у сумі, разом з тим є встановлена процедура виправлення помилки, чи, відповідно, звернення до податкового органу про інформування допущеної помилки та її виправлення.
Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 500/4848/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 27 квітня 2022 року.