УХВАЛА

11 липня 2022 року 
м. Київ
cправа №  910/18883/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва
(суддя - Селівон А.М.) 
від 06.10.2021,
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Корсак В.А., судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.) 
від 30.05.2022,

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" 
на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" 
до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 
про стягнення 58 151 975,83 грн,

ВСТАНОВИВ:
ТОВ "Нафтосервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості у розмірі 58 151 975,83 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18883/15 від 18.08.2015 позов задоволено повністю.

Господарським судом міста Києва 02.11.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі № 910/18883/15 було видано наказ.

22.03.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. за заявою стягувача ТОВ "Нафтосервіс" від 09.03.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 64916941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/18883/15, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору згідно з статтями 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження".

01.06.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. ухвалено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з встановленням законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що унеможливлює виконання відповідного рішення.

30.06.2021 до господарського суду від ТОВ "Нафтосервіс" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 64916941 з примусового виконання наказу суду від 02.11.2015 у справі №910/18883/15, в якій заявник просив суд визнати незаконними дії державного виконавця з повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/18883/15, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 01.06.2021 про повернення наказу від 02.11.2015 у справі № 910/18883/15 стягувачу та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 64916941 з примусового виконання наказу.

Ухвалою Господарcького суду міста Києва від 06.10.2021, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі №910/18883/15 скаргу ТОВ "Нафтосервіс" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. у виконавчому провадженні № 64916941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/18883/15 задоволено; визнано незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. у виконавчому провадженні № 64916941 з повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/18883/15; скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 01.06.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 64916941; зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 64916941 щодо примусового виконання судового наказу.

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що: стягувач через законодавчі обмеження не має можливості домогтися виконання рішення у порядку, який встановлений Законом України «Про виконавче провадження»; факт невиконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є самостійною і безумовною підставою для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» від 22.11.2018 № 2618-VIII (далі - Закон № 2618)   не встановлює жодних обмежень щодо застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у частині подання необхідних документів та відомостей до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування, яке повинно вчинятися в межах виконавчого провадження саме на стадії примусового виконання рішення суду, судовий контроль за виконанням якого покладено на суд; за наявності передбаченої пунктом 9 частини   першої статті   37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен був здійснити встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заходи для виконання судового рішення з цієї справи.

16.06.2022 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі №910/18883/15, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, передбачені пунктом 3 розділу ІІІ Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 №   145-IX (далі - Закон № 145), частинами першою і третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 22 Закону України «Про трубопровідний транспорт» (зі змінами, внесеними Законом № 2618), розділом І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо продовження заходів, пов`язаних із відновленням діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» від 19.12.2019 № 399-ІХ (далі - Закон № 399).

Скаржник зазначає, що згідно з приписами пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для повернення стягувачу виконавчого документа є закон України, яким встановлена необмежена у часі заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, проведення інших виконавчих дій стосовно боржника. Водночас пункт 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №   145 встановлює такі заборони «протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом». Після   закінчення дії цих заборон кредитори не позбавлені права звернутися до органів виконавчої служби для примусового виконання рішень судів.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/18883/15, з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною 1 статті 2, частинами 1, 2, 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства;

- виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом;

- у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

- протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Законом України № 2618 внесено зміни до   Закону України «Про трубопровідний транспорт» та Закону України «Про виконавче провадження» шляхом їх доповнення статтею 22 та пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» відповідно, які стосуються:

- відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання, на який зараховуються кошти, що надходять від господарської діяльності ДАТ «Чорноморнафтогаз», у тому числі відшкодування з бюджету, на період тимчасової окупації (на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями ДАТ «Чорноморнафтогаз»; на кошти, що обліковуються за цими рахунками, не накладається арешт, а операції за ними не підлягають зупиненню);

- тимчасового зняття арештів та заборони відчуження майна ДАТ «Чорноморнафтогаз» (з урахуванням Закону № 399 - до 31.12.2022) у виконавчих провадженнях (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", на положення якого посилається скаржник (пункт 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення"):

- заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (в тому числі ДАТ "Чорноморнафтогаз"), протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Скаржник посилається на те, що встановлені заборони є тимчасовими, тому відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" лише після їх зняття стягувач має повторно звернутися з виконавчим документом.

Водночас необхідно зазначити, що принцип обов`язковості судових рішень встановлений як у статті 129-1 Конституції України, так і в статтях 2, 18 ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті  4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів       2- 4, 9 частини першої статті       37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Це правило діє незалежно від того, чи є заборони тимчасовими, оскільки інших умов для застосування, крім наявності заборон та спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, частина друга статті  4 зазначеного Закону не передбачає. Тобто, вказана норма підлягає застосуванню саме після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скаржник зазначає, що стаття 22 Закону України «Про трубопровідний транспорт» обмежує примусове стягнення лише з поточного рахунку із спеціальним режимом використання і не встановлює заборони стягнення коштів з інших поточних рахунків, відкритих ДАТ «Чорноморнафтогаз» в установах банків.

Разом з тим, статтею 22 Закону України "Про трубопровідний транспорт" встановлено, що на період тимчасової окупації ДАТ     "Чорноморнафтогаз" відкриває поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості за договорами, укладеними до початку тимчасової окупації території України, яка підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, а також заборгованості перед бюджетом. На кошти, що знаходяться на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями ДАТ "Чорноморнафтогаз". На кошти, що обліковуються за цими рахунками, не накладається арешт, а операції за цими рахунками не підлягають зупиненню.

Водночас вказана стаття передбачає створення спеціального рахунку для погашення заборгованостей, та, унеможливлює таке погашення шляхом встановлення заборони звернення стягнення на кошти, що знаходяться на ньому. У той же час, інші поточні рахунки, відкриті ДАТ "Чорноморнафтогаз" в банківських установах, в силу цих законодавчих положень не призначені для погашення заборгованості за договорами, укладеними до початку тимчасової окупації території України.

У справі, яка розглядається, заборгованість виникла саме за договором, укладеним у 2012 році, до початку тимчасової окупації території України, яка підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідно, для погашення такої заборгованості використовується поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а не інші поточні рахунки, відкриті ДАТ «Чорноморнафтогаз» в установах банків.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №   910/8901/16, від 23.04.2021 у справі № 910/24836/14, від 14.04.2021 у справі №910/26134/15.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за наявності передбаченої пунктом   9 частини   першої статті   37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець повинен був здійснити встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заходи для виконання судового рішення у справі №  910/18883/15.

Відповідно до положень статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022  у справі №910/18883/15, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293  Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/18883/15 за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022.

2. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі №910/18883/15 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                             Л. Стратієнко

Судді                                                                                                           С. Бакуліна 

                                                                                                                          О. Кібенко