ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11495/21	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/415/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Парандюк Т. С., 
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 607/11495/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 21 січня 2022 року, -
В С Т А Н О В И В:
       У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши їх в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття.
       В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.
       З часу ухвалення вказаного рішення суду у позивача покращився майновий стан, останній набув на підставі договорів купівлі-продажу житловий будинок по АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3713 га по АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідач займається придбанням машин з-закордону та їх реалізації і це є його основним заробітком. Її матеріальний стан не покращився, зросли ціни на продукти харчування, одяг, вона разом з дітьми проживає в орендованій квартирі, за яку сплачує оренду в розмірі 4000 грн. та комунальні послуги. Посилаючись на наведене просила задовольнити позов.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.
       Збільшено розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 на утримання дітей, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2017 року.
       Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
       У задоволенні решти вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
       Вказує на те, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей. 
       Посилається на відсутність доказів того, що після ухвалення рішення у нього покращилося матеріальне становище, або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів. Також позивачкою не надано доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів.
       Окрім того, вказує, що в даний час загальний розмір аліментів, які він оплачує на трьох дітей становить 3765 грн., що є гарантованим мінімальним розміром аліментів та становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що оплачує аліменти, які гарантовані законом та в більшому розмірі не може надавати допомогу, оскільки у нього відсутній достатній заробіток.
       Щодо набуття на підставі договору купівлі-продажу у власність майна зазначає, що у нього було відсутнє особисте житло. Житловий будинок в с.Коханівка, Збаразького району, Тернопільської області та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3713 га згідно договорів купівлі-продажу від 28.12.2019 року, придбані за отримані в позику кошти, згідно розписки від 27.12.2019 року, які він зобов`язався повернути протягом 5 років. В даному випадку ним було доведено джерело походження коштів на придбавання нерухомого майна. Квартира, де зареєстроване місце проживання сторін: АДРЕСА_2 - є власністю його матері . Рухомим майном він не володіє.
       Відзив у визначений судом термін до суду не надійшов.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.
       З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає. 
       Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом установлено, що сторони з 25 листопада 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2017 року.
       Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 травня 2005 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23 січня 2007 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 11 вересня 2009 року.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.
       Із свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 11 січня 2018 року, виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вбачається, що позивач змінила прізвище - « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».
       Діти ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 на час подання позову — червень 2021 року проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою за №1563 від 15 червня 2021 року, виданою «Наш дім З» ПП «Наш дім» та не заперечується відповідачем.
       Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_15 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), відповідач набув у власність земельну ділянку, площею 0,23 га, кадастровий номер 6122485100:02:001:0239, цільове призначення ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . Вартість вказаної земельної ділянки визначена сторонами договору у розмірі 26 313 грн.
       Як слідує з договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_15 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), відповідач набув у власність житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 6122485100:02:001:0257, площею 0,2300 га по АДРЕСА_1 . Вартість вказаного житлового будинку визначена сторонами договору у розмірі 75 641 грн.
       З відповіді Державної прикордонної служби України за №0.184-36832/0/15-19 від 23 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 часто перетинав кордон України у період з 06 травня 2017 року по 30 серпня 2019 року.
       Як вбачається із договору оренди квартири за №091 від 31 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_16 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар). Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове оплатне користування двокімнатну квартиру за АДРЕСА_3 . Сторони домовилися про те, що розмір плати за один місяць за користування квартирою становить 4000 грн.
       З розрахунку заборгованості із сплати аліментів за №81956 від 26 листопада 2021 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2021 року становить 14 956,50 грн.
       Відповідач ОСОБА_1 погасив вказану заборгованість, що підтверджується квитанцією АТ «Універсал-Банк» від 15 грудня 2021 року.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2021 року звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа №607/1236/17 від 05.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_8 аліментів на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31.01.2017 року до досягнення дітьми повноліття, за період з травня 2020 року по червень 2021 року в розмірі 43 122 грн. Судом у вказаній справі встановлено, що діти у період з травня 2020 року по червень 2021 року проживали разом з батьком, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості.
       Як вбачається з довідки від 14 вересня 2021 року, перекладеної з польської мови на українську мову, ОСОБА_17 є слухачем І курсу І семестру Медичної Поліцейської школи імені Ядвіги Іжицької в Перемишлі в 2021-2022 навчальних роках. Навчається на заочній формі навчання за професією асистент недієздатної особи, дата початку навчання вересень 2021 року, запланований термін закінчення навчання серпень 2022 року.
       Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28 травня 2021 року, вбачається, що станом на 27 травня 2021 року інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року відсутня.
       Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення. 
       Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       В силу вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
       Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року - 2618 гривень.
       Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Пред`являючи даний позов, позивачка посилається на те, що наявні підстави для збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 , оскільки у нього покращилось матеріальне становище, а саме: у 2019 році він набув у власність нерухоме майно, а тому має можливість сплачувати аліменти на неповнолітніх дочок у більшому розмірі — 3000 грн на кожну дитину.
       Задовольняючи частково позовні вимоги та збільшуючи аліменти на утримання дітей з 2000 грн. на трьох дітей до 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з того, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів покращилось матеріальне становище відповідача, останній придбав у власність нерухоме майно - земельну ділянку та житловий будинок; має матеріальні можливості здобувати освіту у Польщі та регулярно перетинати державний кордон, а тому наявні підстави в розумінні ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів.
       Колегія суддів з даним висновком погоджується, як таким, що відповідає вимогам права та обставинам справи.
       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, що у нього покращилося матеріальне становище з часу винесення рішення про стягнення аліментів на дітей, колегія суддів вважає необгрунтованими, та такими, що спростовуються договорами купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 28 грудня 2019 року, за якими відповідач набув у власність земельну ділянку, площею 0,23 га, кадастровий номер 6122485100:02:001:0239, цільове призначення ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та житловий будинок, що знаходиться на вказаній земельній ділянці; а також відомостями Медичної Поліцейської школи імені Ядвіги Іжицької в Перемишлі (Польща) про навчання відповідача та даними Державної прикордонної служби України про неодноразове перетинання кордону України відповідачем у напрямку Польщі, Румунії та Угорщини. Вказані обставини — придбання нерухомого майна, матеріальна можливість навчатися в Польщі, регулярно та неодноразово перетинати кордон України у напрямку різних країн, суд правильно розцінив як такі, що свідчать про покращення матеріального стану відповідача та обґрунтовано встановив наявність підстав у розумінні норми ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів.
       Доводи відповідача про те, що нерухоме майно — будинок та земельна ділянка згідно з договорами купівлі-продажу від 28.12.2019 року придбані ним за позичені кошти і не можуть свідчити про покращення його майнового стану, були правильно відкинуті судом першої інстанції з мотивів, що сам факт придбання нерухомого майна свідчить про покращення матеріального стану відповідача, оскільки останній свідомо та зі своєї волі набув у власність нерухоме майно шляхом його купівлі за грошові кошти; у наданій суду розписці не зазначено про їх позику саме на отримання даного нерухомого майна, а сам факт одержання у позику грошових коштів не спростовує факту покращення матеріального становища відповідача. А тому вищевказані доводи, повторені відповідачем в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу колегії суддів та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого судового рішення. 
       Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на відповідача, в межах понесених ним сум.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -
                П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2022 року залишити без змін.        
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача в межах понесених ним сум.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Постанова складена 27 квітня 2022 року.

Головуюча                                                                        С.І. Дикун 

Судді:                                                 О.З. Костів 
               
                                                                               Т.С.Парандюк