КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
Справа № 33/824/918/2022   Категорія: ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 КУпАП 
Головуючий в суді першої інстанції: Вінтоняк Р.Я.
Головуючий  в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА         

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 травня 2022 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 КУпАП,

                                                        ВСТАНОВИВ:
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених:
ст. 44-3 ч. 1 КУпАП, за вчинення якого накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень; 
ст. 185 КУпАП, за вчинення якого накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень;
ст. 173 КУпАП, за вчинення якого накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу три неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 гривню.
На підставі ст. 36 КУпАП остаточне стягнення ОСОБА_1 призначено у виді штрафу одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 /чотириста п`ятдесят чотири/ грн.
Як встановив суд, 07.11.2021 року о 02 год. 58 хв. ОСОБА_1 знаходився в громадському місці - магазині «АТБ» по вул. Каштанова, 9 в м. Києві без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи його спецстатус, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 2-2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2021 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 ч. 1 КУпАП.
Крім того, 07.11.2021 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою м. Київ, вул. Каштанова, 9 знаходився з ознаками наркотичного сп`яніння, не виконував законну вимогу поліції, не виходив з магазину «АТБ», при цьому агресивно себе поводив, матюкався в сторону поліцейського ОСОБА_2 , чим вчинив злісну непокору та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Крім того, 07.11.2021 року о 03 год. 40 хв. ОСОБА_1 знаходився в громадському місці - магазині «АТБ» по вул. Каштанова, 9 в м. Києві, нецензурно виражався, обзивав громадян України, говорив нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, чим вчинив дрібне хуліганство та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.  
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з постановою суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначивши при цьому, що висновок суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складів адміністративних правопорушень відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Зокрема, ОСОБА_1 не було вручено копій протоколів, а справу судом було розглянуто за його відсутності та за відсутності доказів його належного повідомлення про час та місце судового розгляду справи. Більш того, він жодним чином не викликався в судове засідання та повістка про виклик до суду йому не направлялася, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення судової повістки.
Крім того, ОСОБА_1 у скарзі посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він порушував правила карантину, нецензурно виражався у магазині «АТБ», не вбачається наявності у нього ознак перебування у стані наркотичного сп`яніння. Ознаки наркотичного сп`яніння взагалі повинні бути підтверджені відповідними медичними висновками, а не видумками поліцейських. При цьому, з відеозапису чітко вбачається, що будь-які ознаки наркотичного сп`яніння у нього відсутні, відсутня неприродна блідість шкіри, відсутня поведінка, що не відповідає обстановці, відсутнє тремтіння рук.
Апелянт у скарзі також посилається на те, що відеозапис, долучений до протоколів про адміністративне правопорушення, не проводився безперервно, змонтований уривками, поданий у формі, яка вигідна працівникам поліції, відтак не може вважатись допустимим доказом.  
При складанні відносно ОСОБА_1 протоколів, він просив надати йому правову допомогу, в чому йому було відмовлено. При цьому, працівниками поліції відбулося застосування до нього кайданок всупереч порядку їх застосування, який передбачений ст.45 Закону України «Про національну поліцію», оскільки жодних протиправних дій він не чинив. 
З приводу застосованого до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., апелянт у скарзі зазначив, що це стягнення виглядає не просто надмірним, а є явно несправедливо тяжким у відношенні до нього з огляду на його майновий стан і характер вчиненого ним діяння.   
Також ОСОБА_1 до скарги долучив клопотання, у якому просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, пропущений ним з поважних причин, посилаючись, зокрема, на те, що повний текст постанови він до цього часу не отримав, а його захисник з вказаними матеріалами справи ознайомився лише 19.01.2022 року, що підтверджується копією заяви на ознайомлення.  
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Федак М.Л. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Федака М.Л., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення та відеозаписами нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на яких зафіксовано обставини вчинення адміністративних правопорушень. 
Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Так, диспозиція статті 173 КпАП України передбачає, що об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, передбачає наявність діяння: нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та вчинення інших подібних дій, що, як наслідок, порушують громадський порядок та спокій громадян. При цьому, дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.
Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №225176 від 07.11.2021 року ОСОБА_1 07.11.2021 року о 03 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 9 у громадському місці (АТБ) нецензурно виражався, обзивав громадян України, говорив нецензурною лайкою в сторону працівника поліції, чим вчинив дрібне хуліганство.
Проте, при перегляді долученого до протоколу відеозапису апеляційним судом встановлено, що обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що о 03 год. 40 хв. 07.11.2021 року ОСОБА_1 у громадському місці - приміщенні магазину «АТБ» не перебував, громадян не обзивав, та не виражався нецензурною лайкою. Зокрема, з магазину ОСОБА_1 вийшов о 03 год. 05 хв. у супроводі поліцейських, після чого при вході до магазину між ним та працівниками поліції виникла словесна перепалка; о 03 год. 21 хв. на ОСОБА_1 надягли кайданки, а о 03 год. 28 хв. посадили до патрульного автомобіля, з якого він вийшов о 03 год. 41 хв. біля відділу поліції, куди був доставлений для складання протоколів.  
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №225176 не зазначено і не розкрито наслідки порушення громадського порядку і спокою громадян, настання яких прямо передбачене диспозицією статті 173 КпАП України, як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення.
Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №225176  вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не викладено всіх обставин, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Крім того, дані протоколу спростовуються даними відеозапису, у зв`язку із чим протокол не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення.
Всі обставини поведінки ОСОБА_1 , як вони були встановлені апеляційним судом, не свідчать про його прагнення показати зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, не  свідчать про те, що такі дії були вчинені саме з мотивів неповаги до громадського порядку і спокою громадян, що були безпричинними та порушували громадський порядок і спокій громадян, а тому дії ОСОБА_1 не утворювали об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вищевказаною статтею.
Диспозицією ст. 185 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій проти члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, проявляється у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати те, що непокора повинна бути злісною. Злісність непокори проявляється у відмові від виконання наполегливих, неодноразових законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконання ним службових обов`язків, або відмова, яка виражена в зухвалій формі, що може свідчити про явну зневагу до поліцейського.
Іншою обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є законність розпорядження/вимоги поліцейського. Суд вважає, що цією ознакою охоплюється обов`язок поліцейського проінформувати особу у доступний для неї спосіб про те, що указане розпорядження/вимога надходить саме від поліцейського, що вимагає від особи особливого ставлення до такого розпорядження/вимоги та необхідності його виконання. Розпорядження/вимога поліцейського повинні бути законними, тобто можливість поліцейського зробити таке розпорядження чи вимогу, що породжує в подальшому у особи обов`язок вчинити певні дії, утриматись від їх вчинення, усвідомити, передбачити та спрогнозувати свою подальшу поведінку повинна передбачатись Законом України «Про національну поліцію» або іншими нормативними документами, що регламентують службову та професійну діяльність поліцейського. Таке розпорядження чи вимога повинні бути зрозумілі особі, обов`язок забезпечити зрозумілість цього розпорядження чи вимоги лежить на поліцейському.
Відтак, відповідно до ст. 185 Кодексу про адміністративні правопорушення (злісна непокора), таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Саме на таке тлумачення посилається і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.
Вищенаведених вимог закону поліцейськими не було дотримано, що в подальшому призвело до необґрунтованого складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП та винесення щодо ОСОБА_1 постанови, яка не відповідає вимогам закону. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 225178 19.08.1985 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_1 у м. Києві по вул. Каштановій, 9, знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, не виконував законну вимогу поліції, не хотів виходити з АТБ та агресивно себе поводив, матюкався в сторону поліцейського ОСОБА_2 , чим вчинив злісну непокору.
До матеріалів справи стороною обвинувачення долучений диск із відеозаписом події, обставини якої в подальшому були поставлені у вину ОСОБА_1 . Суд звертає увагу на те, що обставини, які встановлюються за допомогою цього відеозапису є такими, які на думку суду виправдовують ОСОБА_1 , оскільки з відеозапису вбачається, що о 03 год. 00 хв. та о 03 год. 05 хв. працівник поліції, дійсно, декілька разів зазначила, що вона вимагає, щоб ОСОБА_1 із другом вийшли з магазину, оскільки вони перебувають у стані сп`яніння. Разом з тим, стан сп`яніння ОСОБА_1 є нічим іншим, ніж припущенням поліцейської, оскільки цей стан належними і допустимими доказами, наявними у справі, не підтверджується. При цьому, ОСОБА_1 , як громадянин України, який візуально перебував у цілком адекватному стані та ознак сп`яніння не мав, мав беззаперечне право перебувати в приміщенні магазину «АТБ», який був відчинений для відвідувачів. Крім того, після останньої вимоги поліцейської, озвученої о 03 год. 05 хв. ОСОБА_1 вийшов з магазину, що також підтверджується відеозаписом.
З урахуванням вищевикладеного вимогу поліцейської, висунуту ОСОБА_1 , неможливо визнати законною, а дії останнього неможливо визнати такими, які підпадають під ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, тобто, правопорушення, яке посягає на встановлений порядок управління, матеріали справи не містять.
Неврахування цих обставин суддею місцевого суду призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 185 КУпАП. При цьому поза увагою судді залишились також і порушення, які поліцейським були допущені у ході складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі датою вчинення ОСОБА_1 правопорушення зазначено 19.08.1985 року, що суперечить іншим матеріалам справи. Крім того, поза увагою суду залишилось і те, що відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського. У чому проявилась саме злісність непокори, у протоколі серії ВАБ № 225178 не зазначено.
Ці обставини указують на те, що при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським були допущені такі порушення вимог ст. 256 КУпАП в частині викладення обставин правопорушення, які виключали можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за цим протоколом.
Диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється "жовтий" рівень епідемічної небезпеки.
Відповідно до п.п. 2 п. 2 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: 2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 07.11.2021 року о 02 год. 58 хв.  знаходився в громадському місці - магазині «АТБ» по вул. Каштанова, 9 в м. Києві без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи його спецстатус, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року. Дані обставини підтверджуються протоколом та відеозаписом, які є належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил щодо карантину людей.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на належних і допустимих доказах, яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку, оскільки ОСОБА_1 порушив ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує на тому, що однією з основних засад права, вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, є справедливість, тому, враховуючи обставини даної справи, зважаючи на те, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , не є суспільно небезпечним, не спричинило шкоди суспільним та державним інтересам, не порушило права і свободи громадян, а тому є незначним, беручи до уваги, що стягнення, накладене місцевим судом за порушення правил карантину у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. є надмірним відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за можливе на підставі ст. 22 КУпАП звільнити останнього від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та оголосити йому усне зауваження, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи викладене, апеляційний суд, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, також зауважує, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Частиною третьою ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 173, 185 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, в зв`язку із чим постанова суддісуду першої інстанції від 23 грудня 2021 року у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а у частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП - провадження у справі підлягає закриттю за малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП із оголошенням останньому усного зауваження. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 22, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3, 185, 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати. 
 
Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 173 та ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
 
Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення за малозначністю, обмежившись усним зауваженням щодо нього.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду                                                            Ю.О.Матвієнко