ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" серпня 2022 р.           Справа№ 910/21704/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар судового засідання - Добрицька В.С.
учасники справи:
від позивача: Леман К.В., Павленко А.В.
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг"  
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2022
у справі №910/21704/21 (суддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідравлічні будівельні машини" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" 
про стягнення грошових коштів
УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідравлічні будівельні машини" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом б/н від 24.12.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 466 524,99 грн., з них: основного боргу - 451 319,61 грн. (чотириста п`ятдесят одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 61 копійка), пені - 6376,17 грн (шість тисяч триста сімдесят шість гривень 17 копійок), 3% річних - 1125,21 грн (одна тисяча сто двадцять п`ять гривень 21 копійка) та індексу інфляції - 7704,00 грн (сім тисяч сімсот чотири гривні).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 у справі №910/21704/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (ідентифікаційний код 36858306, адреса: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7А, оф. 8-5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідравлічні будівельні машини" (ідентифікаційний код 38355030, адреса: 52400, Дніпропетровська обл., Солонянський район, смт. Солоне, вул. Гагаріна, 26) грошові кошти: основного боргу - 451 319,61 грн (чотириста п`ятдесят одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 61 копійка), пені - 6215,43 грн (шість тисяч двісті п`ятнадцять гривень 43 копійки), 3% річних - 1088,12 грн (одна тисяча вісімдесят вісім гривень 12 копійок) та індексу інфляції - 3610,56 грн (три тисячі шістсот десять гривень 56 копійок), витрати на професійну правничу допомогу - 14 862,02 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 02 копійки) та судовий збір - 6933,50 грн (шість тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 50 копійок). В іншій частині позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що станом на момент звернення до суду з даним позовом за отриманий товар відповідач не розрахувався, унаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 451  319,61 грн Наявність, обсягу заборгованості відповідача у розмірі 451  319,61 грн та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2022 у справі №910/2170/21 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що судове рішення ухвалено за неповним з`ясуванням обставин справи, що мають істотне значення для справи, за недоведеними обставинами, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими, за невідповідними висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, також судом першої інстанції при прийнятті рішення було допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
При цьому відповідач зазначав, що Договір поставки №0609/1 від 06.09.2021 був підписаний колишнім директором Товариства Халюзовим О.Ю., який є значним правочином, з грубим порушенням положень ст. 44 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» без надання згоди загальних зборів учасників Товариства.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" у справі №910/21704/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21704/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/21704/21.
06.06.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/21704/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/21704/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг". Розгляд справи призначено на 13.07.2022.
У судове засідання, яке відбулось 13.07.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача (апелянта) не з`явився. Розгляд справи було відкладено на 17.08.2022.
09.08.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначав, що не має можливості бути присутнім у судовому засіданні 17.08.2022, оскільки представник відповідача має бути присутнім у судовому засіданні Господарського суду Вінницької області на слуханні справ №902/662/22 та №902/663/22, які призначені до слухання на 17.08.2022.
У судове засідання, яке відбулося 17.08.2022 з`явились представники позивача, представник відповідача не з`явився. Колегія суддів ставила на обговорення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, представники позивача заперечували стосовно задоволення заявленого клопотання та просили суд його відхилити, вважали можливий розгляд справи за  відсутності представника позивача. Колегія суддів порадившись на місці вирішила відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, при цьому суд керувався наступним.
Законодавцем передбачено право учасників справи, зокрема, на участь у судових засіданнях, що в свою чергу відповідає основним засадам господарського судочинства, таким як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.
Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях. Засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права.
Так , у справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін - це один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.
Колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Крім того, статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявний відзив позивача на апеляційну скаргу, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 17.08.2022 за відсутності представника відповідача.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
З матеріалів господарської справи убачається наступне, що 06.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідравлічні будівельні машини" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 0609/1 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться у специфікаціях (додатки до договору), які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару.
Відповідно до п. 3.1. договору ціна на товар формується виходячи з вартості товару в доларах США (в еквіваленті, по курсу, установленому за домовленістю сторін, з врахуванням умов, передбачених п. 3.2 даного договору) і встановлюється в українських гривнях, відповідно до базису поставки EXW (Франкосклад покупця), та вказується в специфікації № 1 до договору. При цьому оплата здійснюється в національній валюті України.
Пунктом 3.2. договору сторони визначили, що розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України, згідно з п. 3.1 цього договору та специфікації до даного договору. Сторони домовились, що при зміні більше ніж на 2%, на момент оплати, установленого міжбанківського курсу гривні до долару США, пропорційно, автоматично змінюється і загальна вартість товару, і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди (про зміну загальної вартості товару).
Пунктом 3.4. договору передбачено, що оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем у три етапи: перший етап - не пізніше 15 вересня 2021 року передоплата 40% ціни (вартості) товару (3.4.1.); другий етап - не пізніше 15 жовтня 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.2.); третій етап - не пізніше 15 листопада 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.3.); четвертий етап - не пізніше 15 грудня 2021 року остаточна сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.4.).
Датою остаточної оплати вартості (ціни) товару має бути 15 грудня 2021 року, коли на поточний рахунок продавця надійдуть кошти у розмірі 100% ціни (вартості) товару (п. 3.5. договору).
Згідно з п. 9.1. договору убачається, що договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31 грудня 2021 року та моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором.
У відповідності до специфікації № 1 до договору предметом купівлі-продажу є Гідромолот RHINO BREAKER 150+ (в комплекті) ціною 27 973,22 доларів США, що в еквіваленті становить 752 000,00 грн з ПДВ. Умови оплати: згідно договору (перший етап - не пізніше 15 вересня 2021 року передоплата 40% ціни (вартості) товару; другий етап - не пізніше 15 жовтня 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару; третій етап - не пізніше 15 листопада 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару; четвертий етап - не пізніше 15 грудня 2021 року остаточна сплата 20% ціни (вартості) товару; термін постачання: 2-3 робочі дні, з моменту передоплати, або 14 робочих днів в разі необхідності адаптації перехідної плити.
Згідно виставленого ТОВ "Гідравлічні будівельні машини" рахунку № 2878 від 06.09.2021 покупець 15.09.2021 здійснив попередню оплату товару, що становить 40% ціни (вартості) товару, у розмірі 301 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1983 від 15.09.2021.
На виконання умов договору поставки № 0609/1 від 06.09.2021 позивач передав, а відповідач прийняв товар суму 752  200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1709/3 від 17.09.2021 року. Товар за видатковою накладною за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, про що свідчать підписи та печатки сторін на видатковій накладній.
За розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 451  319,61 грн, з розрахунку:
- 20% ціни (вартості) товару, що складає 5594,64 доларів США, що в еквіваленті становить  150 439,87 грн з ПДВ, оплата згідно специфікації - 15.10.2021;
- 20% ціни (вартості) товару, що складає 5594,64 доларів США, що в еквіваленті становить  150 439,87 грн з ПДВ, оплата згідно специфікації - 15.11.2021;
- 20% ціни (вартості) товару, що складає 5594,64 доларів США, що в еквіваленті становить  150 439,87 грн з ПДВ, оплата згідно специфікації - 15.12.2021.
Отже, звертаючись із позовом позивач зазначав, що відповідачем було неналежно виконано грошове грошового зобов`язання з оплати поставленого за договором поставки № 0609/1 від 06.09.2021 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 451 319,61 грн.
Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.          
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України установлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як установлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.
Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України установлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.
Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За умовами п. 3.4. договору оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем у три етапи: перший етап - не пізніше 15 вересня 2021 року передоплата 40% ціни (вартості) товару (3.4.1.); другий етап - не пізніше 15 жовтня 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.2.); третій етап - не пізніше 15 листопада 2021 року сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.3.); четвертий етап - не пізніше 15 грудня 2021 року остаточна сплата 20% ціни (вартості) товару (3.4.4.).
Як вже було установлено судом вище, згідно виставленого позивачем рахунку № 2878 від 06.09.2021 відповідач 15.09.2021 здійснив попередню оплату товару, що становить 40% ціни (вартості) товару, у розмірі 301   000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1983 від 15.09.2021.
Судом установлено, що на виконання умов договору поставки № 0609/1 від 06.09.2021 позивач передав, а відповідач прийняв товар суму 752 200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1709/3 від 17.09.2021. 
Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України установлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом за отриманий товар відповідач не розрахувався, унаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 451     319,61 грн.
Відповідно наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 451   319,61 грн та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.
При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення повної оплати вартості наданих послуг, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг настав. 
Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки № 0609/1 від 06.09.2021 у розмірі 451  319,61 грн.
Посилання відповідача у апеляційній скарзі стосовно перевищенням директором відповідача на підписання даного договору, оскільки на переконання скаржника останній є недійсним, судом не беруться до уваги, як не обґрунтовані, оскільки на разі відбувається перегляд рішення суду по стягненню за договором поставки № 0609/1 від 06.09.2021, а не визнання його недійсним. Матеріали справи також не містять доказів визнання недійсним договору поставки № 0609/1 від 06.09.2021 недійсним у судовому порядку.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 6376,17 грн, 3% річних у розмірі 1125,21 грн та індекс інфляції у розмірі 7704,00 грн за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В п. 5.2. договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за товар за цим договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання, але не більше подвійної ставки НБУ.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом установлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 6215,43 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 160,74 грн. позивачу належить відмовити.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
У частині нарахування індексу інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Необхідно ураховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.
Отже, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку індексу інфляції, судом установлено, що загальна сума індексу інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 3610,56 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції в сумі 4093,44 грн позивачу належить відмовити.
Також судом було здійснено перевірку розрахунку 3% річних, та установлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 1088,12 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 37,09 грн позивачу належить відмовити.
Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 462  233,72 грн, з них: основного боргу - 451 319,61 грн (чотириста п`ятдесят одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 61 копійка), пені - 6215,43 грн (шість тисяч двісті п`ятнадцять гривень 43 копійки), 3% річних - 1088,12 грн (одна тисяча вісімдесят вісім гривень 12 копійок) та індексу інфляції - 3610,56 грн (три тисячі шістсот десять гривень 56 копійок).
Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6933,50 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Докази понесених судових витрат додані до позовної заяви.
У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі        № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 у справі                         № 923/1121/17.
В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач надав наступні докази:
- копію договору про надання правничої допомоги № 20/12/21 від 20.12.2021;
- копію рахунку на оплату № 95 від 21.12.2021;
- копію платіжного доручення № 1879 від 21.12.2021.
Представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Павленко А.В. на підставі ордеру серія АЕ № 1112166 від 20.12.2021.
На підтвердження наявності у Павленка А.В. статусу адвоката надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5889 від 28.10.2020.
З матеріалів справи слідує, що від ТОВ "Діпі Форвардінг" клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених витрат не надходило.
Ураховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем було надано належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи. Отже, з огляду на часткове задоволення позову та зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 14 862,02 грн.
Щодо доводів ТОВ "Діпі Форвардінг", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 у справі №910/21704/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг".
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 у справі №910/21704/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 у справі №910/21704/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.08.2022.

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов