П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 947/36743/20	
Головуючий в 1 інстанції: Салтан Л.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі заступника начальника відділу з персоналу впс «Мілове» ім. В.Банних, підполковника Гордійчука Віталія Миколайовича про скасування постанови та закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №136701 від 30.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 204-2 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив про відсутність в оскаржуваній постанові доказів вчинення ним правопорушень, що свідчить про не підтвердження кваліфікації правопорушення та недоведеність самого факту його вчинення.
Позивач наголосив, що сам по собі факт визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Крім того позивач вказав, що йому не було роз`яснено права перед процедурою притягнення  до адміністративної відповідальності, тому посадовими особами відповідача було допущено суттєві порушення процедури. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованою, а позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо правомірності своїх дій. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив про відсутність належних доказів порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України чи виїзду з неї, що свідчить про не підтвердження кваліфікації та недоведеність факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.204-2 КУпАП під час притягнення його до відповідальності.
Також відповідачем не було надано відповідних доказів під час судового розгляду даної справи, хоча ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування саме не суб`єкта владних повноважень.
Крім того зазначено про порушення порядку притягнення до відповідальності, оскільки йому не було роз`яснено права особи та не запропоновано скористатись правом на юридичну допомогу.
Відділ прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України своїм правом на подання відзиву не скористався. 

Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.11.2020 року о 19 годині 20 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 30.11.2020 року о 10.00 перетнув державний кордон України з тимчасово непрацюючого пункту пропуску через державний кордон України до РФ в н.п.Успенка (ТОТ) на напрямку н.п. Успенка (ТОТ) – Матвєєв Курган (РФ) та здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської  Федерації, чим порушив вимоги п. 3 Порядку в`їзду, виїзду осіб та переміщення товарів, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2019 №815. 
За результатом виявленого правопорушення заступником начальника відділу з персоналу впс «Мілове» ім. В.Банних, прийнято постанову №136701 від 30.11.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено на нього стягнення  у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 10). 
Законність вказаної постанов є предметом спору у справі, що розглядається.  
Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний кордон України» захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Ця діяльність провадиться в межах наданих їм повноважень шляхом вжиття комплексу політичних, організаційно-правових, дипломатичних, економічних, військових, прикордонних, імміграційних, розвідувальних, контррозвідувальних, оперативно-розшукових, природоохоронних, санітарно-карантинних, екологічних, технічних та інших заходів.
Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 204-2 КУпАП передбачено, що порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
28.11.2019 року набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року №815 (далі Порядок №815).
Пунктом 1 Порядку №815 визначено процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій.
Дія цього Порядку №815 поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.
Згідно з пунктом 3 Порядку №815 в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку.
Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку №815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування.
Таким чином, положення ч.1 ст.204-2 КУпАП підлягають застосуванню виключно у разі порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, тобто в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду. 
В даному випадку позивач не заперечує факт в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях через спеціальний контрольний пункт у відповідності до вимог Порядку №815, проте виїзд був здійснений з тимчасово непрацюючого пункту пропуску через державний кордон України до Російської Федерації.
Зважаючи, що позивачем здійснено виїзд з тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування, ним допущено п.3 Порядку №815, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 204-2 КУпАП, тому відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову.
При цьому позивач зазначає, що йому не було роз`яснено права особи та не запропоновано скористатись правом на юридичну допомогу.
За приписами ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Між тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що при прийнятті оскаржуваної постанови позивачу не було роз`яснено його права.
При цьому судова колегія зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року по справі №735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.
Стосовно посилань апелянта на не надання йому права скористатись юридичною допомогою колегія суддів зазначає, що реалізація вказаних прав не є абсолютною та напряму залежить від волевиявлення особи. 
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності обставин, що підтверджують вину особи.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Згідно ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.  272,  286,  308,  311,  315,  317,    322,  325 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя 	 	   Косцова І.П.	
Судді	    	   Осіпов Ю.В.      Скрипченко В.О.