Номер провадження: 22-ц/813/2369/22 
Справа № 500/9205/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2022 року                                                                 м. Одеса
       Одеський апеляційний суд у складі колегії::
Головуючого – Гірняк Л.А.
суддів – Сегеди С.Н., Цюри Т.В., 
За участю секретаря Шлапак А.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», треті особи: Первинна профспілкова організація ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту, Регіональна філія «Одеська залізниця» приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» -про скасування розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності, -
встановив:
ПРОЦЕДУРА
Короткий текст позовних вимог
       26.12.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (далі – ДП «ІЗМ МТП») , в якому просить скасувати розпорядження ДП «ІЗМ МТП» № 22 від 12.09.2018 та розпорядження ДП «ІЗМ МТП» № 33 від 07.11.2018 про притягнення його до матеріальної відповідальності, повернути незаконно стягнуту частину заробітної плати, стягнути з ДП «ІЗМ МТП» на його користь судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2000 грн.
       Позов обґрунтовує тим, що він працює механізатором (докером-механізатором) КБ на НРР 1 класу ВПК-2 у ДП «ІЗМ МТП» та 01.09.2018 виконував навантажувально-розвантажувальні роботи на крані № 36.
       Приймаючи розпорядження № 22 від 12.09.2018, ДП «ІЗМ ПТП» вважало, що під час керування краном № 36 він здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагонів N 61888111, 62115720 та своїми винними діями заподіяв  шкоду підприємству на загальну суму 5173,68 грн., які ДП «ІЗМ МТП»  03.09.2018 сплатило з особового рахунку за транспортування пошкоджених вагонів в депо Одеса-Застава 1. 
       Цим розпорядженням зобов`язано головного бухгалтера цю суму утримати з його заробітної плати шляхом відрахувань 20% заробітку за кожний місяць до повного погашення суми шкоди.
Приймаючи розпорядження № 33 від 07.11.2018, ДП «ІЗМ МТП» вважало, що під час керування краном № 36 позивач здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагонів N 61888111, 62115720 та своїми винними діями заподіяв шкоду підприємству на загальну суму 3112,32 грн. 
Цим розпорядженням також зобов`язано головного бухгалтера цю суму утримати з його заробітної плати шляхом відрахувань 20% заробітку за кожний місяць до повного погашення суми шкоди. 
Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу його вини, наявність якої як підстави для покладення матеріальної відповідальності необхідно довести роботодавцю, виходячи зі змісту ст.ст.130, 138 КЗпП України.
19.02.2019 представник відповідача ДП «ІЗМ МТП» надав відзив на позову, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та наполягав, що ДП «ІЗМ МТП» понесло шкоду, заподіяну винними протиправними діями позивача, та зазначив, що факт пошкодження вагонів підтверджується наданими документами, а саме: рапортами стивідора змінного, диспетчера змінного, вагонного техніка щодо пошкодження вагонів N 61888111, 62115720 від 01.09.2018; актами форми ВУ-25М № 571 та ВУ-25М № 573 від 03.09.2018 щодо вагонів N 61888111, 62115720; накладними щодо направлення вагонів в ремонт № 42086710 та № 42086694 від 03.09.2018; актами ДП «ІЗМ МТП» щодо пошкоджень вагонів N 61888111, 62115720 від 01.09.2018; відомостями форми ГУ-4а № 30090435 від 30.09.2018 та № 02100437 від 01.10.2018; пам`ятками форми ГУ-45 № 349 від 16.10.2018 про подавання вагонів та № 442 від 16.10.2018 про забирання вагонів; актами № А12 та А14 від 16.10.2018; рахунками № А12 та А14 від 16.10.2018; платіжними дорученнями № 3386 та № 3388 від 29.10.2018.
Представник відповідач зазначав, що позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, а саме у розмірі заподіяної з його вини шкоди, але не більше середнього місячного заробітку на підставі ст.133 КЗпП України.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ПАТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Одеська залізниця», як пояснень по суті спору не надавала.
12 липня 2019 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту надійшла заява, в якій зазначено, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
У цій заяві профспілкою зазначено про складну ситуацію обробки вагонів; зазначено, що конструкція вагону не дозволяє виконати розвантажувальні роботи в грейферному режимі, не зачепивши скобу. Кранівники знають про цю проблему та намагаються максимально акуратніше вивантажувати вагони, не порушуючи Інструкції з охорони праці № 4 кранівника.
Профспілка зазначає, що роботодавець не довів підстав для покладення матеріальної шкоди на позивача, які встановлені ст.130 КЗпП України.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано розпорядження державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"за N 22 від 12 вересня 2018 року та N 33 від 07 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.
Зобов`язано Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» повернути ОСОБА_1 стягнуту частину заробітної плати в сумі 8286 грн. (вісім тисяч двісті вісімдесят шість грн.).
Стягнуто з Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 судові витрати 2704 грн. (дві тисячі сімсот чотири грн.).
Рішення мотивовано тим, що виконання позивачем вказаних у розпорядженнях робіт не заперечується, що у відповідності до вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України є підставою для визнання цього факту таким, що не підлягає доказуванню.
Суд першої інстанції, посилаючись на ст.130 КЗпП України та постанову 
Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року за аналогічними обставинами, дійшов висновку, що відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем угоди про покладення на працівника матеріальної відповідальності, а тому відсутні правові підстав для утримання коштів із заробітної плати працівника.
Шкода завдана третій особі яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору регіональної філії "Одеська залізниця", що передбачає стягнення в порядку регресу.
До матеріалів справи не долучені докази, які підтверджують наявність в діях позивача порушень інструкції по охороні праці N 4 (машиніст крана), зокрема відхилення стріли і канатів, а також навал грейфером на борт вагону.
Представник відповідача визнав доведеним факт стягнення з позивача 8286 грн., що у свою чергу є підставою для їх повернення позивачу. 
У зв`язку із задоволенням позову, суд поклав судові витрати на відповідача
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ДП «ІЗМ МТП» подав до суду апеляційну скаргу, в у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення та прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись:
- на неправильне застосування ст.130, 132, 135-3, 136, 137 КЗпП України, з урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю»;
- на неповноту з`ясування обставин справи, а саме: рапортів стивідора змінного, диспетчера змінного, вагонного техніка щодо пошкодження вагонів N 61888111, 62115720 від 01.09.2018; актів від 01.09.2018 про пошкодження вагонів N 61888111, 62115720 від 01.09.2018; актів форми ВУ-25М № 571 та ВУ-25М № 573 від 03.09.2018 щодо вагонів N 61888111, 62115720; акту форми ГУ-23 № 4092 від 01.09.2018, актів № А12 та А14 від 16.10.2018; рахунків № А12 та А14 від 16.10.2018; платіжних доручень № 3386 та № 3388 від 29.10.2018, які детально розкривають чому саме полягають винні дії позивача та підтверджують сплачену на користь третьої особи вартість ремонту вагону, яка є прямою дійсною шкодою, завданою ДП «ІЗМ МТП» та відповідно до вимог ст.136 КЗпП України підлягає відшкодуванню;
- на безпідставне застосування постанови апеляційного суду від 11.12.2020 при розгляді позову ОСОБА_1 .
       Відповідно до Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102- ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні був введений воєнний стан.
       Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
       Згідно з пунктами 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи.
       Згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби судам необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Ромашов проти України"» від 27 липня 2004 року, «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року.).
       Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
       З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника. 
       Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм міжнародного права.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті
В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.        
       Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його
проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
Таким чином, за змістом ст.ст.89, 263, 264, 265 ч.4 ЦПК України суд зобов`язаний надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також оцінити належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює механізатором (докером-механізатором) КБ на НРР 1 класу ВПК-2 у ДП «ІЗМ МТП» та 01.09.2018 виконував навантажувально-розвантажувальні роботи на крані № 36. 
Виконання позивачем вказаних робі не заперечується, що у відповідності до вимог ст.82 ч.1 ЦПК України є підставою для визнання цього факту таким, що не підлягає доказуванню.
12.09.2018 ДП «ІЗМ МТП» прийняло розпорядження № 22 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», у якому зазначено, що 01 вересня 2018 року при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном № 36 механізатор (докер-механізатор) КБ на НРР 1 класу ВПК -2 ОСОБА_1 здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагонів N 61888111, 62115720 та своїми винними діями заподіяв  шкоду підприємству на загальну суму 5173,68 грн., які ДП «ІЗМ МТП» 03.09.2018 сплатило з особового рахунку за транспортування пошкоджених вагонів в депо Одеса-Застава 1 (а.с.10). 
Цим розпорядженням зобов`язано головного бухгалтера утримати з його заробітної плати цю суму шляхом відрахувань 20% заробітку за кожний місяць до повного погашення суми шкоди.
07.11.2018 ДП «ІЗМ МТП» прийняло розпорядження № 33 «Про притягнення до матеріальної відповідальності механізатора (докера-механізатора) КБ на НРР 1 класу ВПК-2 ОСОБА_1 », в якому зазначено, що під час керування краном № 36 позивач здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагонів N 61888111, 62115720 та своїми винними діями заподіяв шкоду підприємству на загальну суму 3112,32 грн., оскільки ці кошти підприємство сплатило ПАТ «Українська залізниця».
Цим розпорядженням також зобов`язано головного бухгалтера утримати з його заробітної плати цю суму шляхом відрахувань 20% заробітку за кожний місяць до повного погашення суми шкоди.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. 
Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» роз`яснив, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству була завдана майнова шкода.
Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.
Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.
Під прямою дійсною шкодою, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Зокрема, до прямої дійсної шкоди належать пошкодження матеріальних цінностей (сума прямої дійсної шкоди при цьому дорівнює сумі, на яку знизилася вартість матеріальних цінностей, або сумі витрат на відновлення відповідних об`єктів).
03.09.2018 відповідач ДП «ІЗМ МТП» здійснив витрати, які зазначені у розпорядженні № 22 від 12.09.2018 та пов`язані з пошкодженням майна, на суму 5173,68 грн., що підтверджується накладними від 03.09.2018 (а.с.29,30). 
29.10.2018 відповідач ДП «ІЗМ МТП» здійснив витрати, які зазначені у розпорядженні № 33 від 07.11.2018 на загальну суму 3112,32 грн. та дорівнюють витратам по відновленню пошкодженого майна, що підтверджується актами № А12 та А14 від 16.10.2018; рахунками № А12 та А14 від 16.10.2018; платіжними дорученнями № 3386 та № 3388 від 29.10.2018 (а.с.37-42).
Апелянт в суді першої інстанції визнав доведеним факт стягнення з позивача коштів на суму 8262 грн.
Проте, ці кошти не можуть бути стягнуті з позивача в якості шкоди без доведення протиправності його поведінки та вини. 
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 своєї постанови від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» роз`яснив, що протиправною поведінкою працівника є поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, формами якої протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Виною працівника – його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
06 серпня 2018 року позивач надав письмові пояснення на ім`я начальника ВПК-2 ОСОБА_2 , в яких зазначив, що 01.09.2018 заступив на зміну, отримав наряд-завдання на вивантаження окатиша на флот, отримав інструктаж від змінного механіка та стивідора, приступив до праці, виконував всі вимоги Інструкції по охороні праці № 4 (машиніст крана). Відхилення стріли і канатів не допускав. Грейфером борту не торкався (а.с.13). 
Отже, позивач вважав, що належним чином виконував свої трудові обов`язки та діяв правомірно.
Зазначене твердження не спростовано відповідачем. Крім того, обставини та докази порушення позивачем трудових обов`язків, в тому числі і Інструкції з охорони праці № 4 для механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах (кранівника портальних кранів), не відображені і в оскаржуваних розпорядженнях ДП «ІЗМ МТП» № 22 від 12.09.2018 та № 33 від 07.11.2018.
Зі змісту розпорядження ДП «ІЗМ МТП» № 22 від 12.09.2018 вбачається, що підставою для його прийняття був рапорт начальника ВПК-2 Кирпікова О.Г. № 31/01-10-539 від 07.09.2018, а також акти станції Ізмаїл ГУ-23 та ВУ-25 М, а підставою для прийняття розпорядження ДП «ІЗМ МТП» № 33 від 07.11.2018 - рапорти начальника ВПК-2 Кирпікова О.Г. № 31/01-10/664 та № 31/01-10/665 від 30.10.2018, а також акти станції Ізмаїл ГУ-23 та ВУ-25 М.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судова колегія позбавлена можливості надати оцінку рапорту начальника ВПК-2 Кирпікова О.Г. № 31/01-10-539 від 07.09.2018 та рапортам № 31/01-10/664 та № 31/01-10/665 від 30.10.2018, як доказу протиправної поведінки та вини позивача у зв`язку з відсутністю таких документів в матеріалах справи. 
Акт за формою ГУ-23 від 01.09.2018 з описом пошкодження у вигляді скоби лісної стойки вагонів N 61888111, 62115720  та акти № 571 та № 573 станції Ізмаїл, складені 03.09.2018 за формою ВУ-25 М про пошкодження вагонів N 61888111, 62115720  (а.с.26, 27), які містять відомості про наявність порушень ГОСТу 22235-2015 при грейферному вивантаженні з вини працівників ДП «ІЗМ МТП», а також перелік та вартість пошкоджень, судова колегія не приймає в якості доказу протиправної поведінки та вини позивача, оскільки ці акти не містять інформації безпосередньо про особу позивача ОСОБА_1 , а також на їх підставі неможливо достовірно з`ясувати, що трудові обов`язки позивача, який працює механізатором (докером-механізатором) КБ на НРР 1 класу ВПК-2, визначаються або регулюються ГОСТом 22235-2015, якого він має дотримуватися при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном.
Вищевказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який не перевірив усіх обставин та не дослідив доказів, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову.
З урахуванням вищенаведеного судова колегія вважає, що апелянт не довів наявність протиправності поведінки та вини позивача . Відсутність хоча б однієї з підстав для настання матеріальної відповідальності виключає відповідальність працівника за шкоду, заподіяну підприємству, на підставі ст.ст.130, 132 КЗпП України.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судова колегія погоджується з доводом апелянта про те, що обставини, встановлені постановою Одеського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у справі № 500/9201/18, не мають преюдиційного значення для відповідача у цій справі в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки не містить інформації про правовідносини між ОСОБА_1 та ДП «ІЗМ МТП». Посилання суду на аналогічні обставини не звільняє його від процесуального обов`язку надати оцінку наданим відповідачем доказам згідно з вимогами ст.89 ЦПК України. 
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі  з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав оцінки доказам, наданим відповідачем до суду першої інстанції, а тому в силу п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України  рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про його часткове задоволення в частині зміни мотивів його ухвалення. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, - 

постановила:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» задовольнити частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року в резолютивній частині , залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Т.В.Цюра 

С.М.Сегеда