ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 червня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/1731/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін:
Від ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - Карпун Є.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»
на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 (суддя суду першої інстанції – Малярчук І.А., час і місце оголошення рішення: 15.11.2021 (повний текст складено – 11.10.2021), м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області)
у справі №916/1731/21   
за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»
до Приватного підприємства «БІП»
про стягнення 349062,93грн.     

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Короткий виклад вимог позовної заяви.
Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства «БІП» про стягнення 349 062,93 грн.
Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 14.08.2014 між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 16.09.2016 №319 перейменовано у державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ») та Приватним підприємством «БІП» було укладено договір №292-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Позивач вказує, що відповідач не сплатив виставлені ДП "Морський торговельний порт «Чорноморськ» рахунки за договором №292-0 від 14.08.2014, у зв`язку з чим, у відповідача станом на 14.06.2021 утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з 116 452,71 грн. основного боргу, 222 714,06 грн. пені, 1  829,12 грн. три проценти річних та інфляційного збільшення у розмірі 8 067,04 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 відмовлено повністю у задоволенні позову Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до Приватного підприємства «БІП» про стягнення 349 062,93 грн., з яких: 116 452,71 грн. основний борг, 1 829,12 грн. три проценти річних, 222 714,06 грн. пеня, 8  067,04 грн. інфляційні втрати.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що за відсутності в матеріалах справи №916/1731/21 рахунків постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електроенергії, що передбачено п.2.2.3. договору від 14.08.2014 №292-0 та доказів встановленої ціни у розмірі 64,11 грн. за відшкодування експлуатаційних витрат за 1кв.м. орендованого відповідачем приміщення, суд доходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позивачем позовних вимог.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
20.12.2021   безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської   області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21.
Апелянт вказує, що у матеріалах справи наявні докази здійснення Відповідачем оплати виставлених рахунків за визначеними в них тарифами - службовий лист від 31.05.2021 №112/05.2-08, платіжне доручення №ЦБ000005650 від 28.05.2021 до однойменних акту та рахунку від 30.06.2020 №Пр/6486, що свідчить про визнання Відповідачем боргу шляхом його часткової сплати боржником. Проте судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаним доказам на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження.
Апелянт зазначає, що для впорядкування розрахунків із субспоживачами за споживання енергоресурсів, які отримуються від ЧФ ДП «АМПУ» напряму та через мережі ЧФ ДП «АМПУ», КП «Чорноморськводоканал», ТОВ «Чорноморський міський рибний порт», філії «Інфоксводоканал», ПАТ «Одесаобленерго», ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», КП «Чорноморськтеплоенерґо, та з відшкодування витрат на їх передачу було прийнято низку наказів.
Окрім того, апелянт також стверджує, що за вказаний у позовній заяві період на адресу ДП «МТП «Чорноморськ» з боку ЧФ ДП «АМПУ», Філією «Інфоксводоканал», КП «Чорноморськводоканал», ТОВ «Чорноморський рибний порт» було виставлено рахунки на споживчі послуги та просить долучити дані рахунки до матеріалів справи.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що з урахуванням відсутності в матеріалах справи рахунків постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії, відсутня у суду можливість перевірити правомірність визначених позивачем експлуатаційних послуг в розмірі 64,11 грн., оскільки у таких рахунках постачальників містяться лише тарифи в частині відшкодування послуг водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії, наданих Балансоутримувачу сторонніми організаціями, натомість розцінки відшкодування саме експлуатаційних витрат - витрат по утриманню об`єкту оренди - нежитлового приміщення та користування земельною ділянкою, які несе безпосередньо Балансоутримувач, не перед сторонніми постачальниками, визначаються калькуляцією та наказами Балансоутримувача.
Керуючись викладеним вище апелянт просить скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в повному обсязі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2022, окрім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»   на рішення Господарського суду Одеської   області від   20 жовтня 2021 року у справі №916/1731/21; призначено справу №916/1731/21 до розгляду на   15.03.2022 о 10.00 год.
Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 288 від 23.02.2022, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/1731/21.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справу № 916/1731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Лавриненко Л.В., Аленін О.Ю.
Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 396 від 21.03.2022, у зв`язку з перебуванням судді Лавриненко Л.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/1731/21.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022 справу № 916/1731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Таран С.В., Аленін О.Ю.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської             області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді – Богатиря К.В., суддів: Таран С.В., Аленіна О.Ю.; визначено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 призначено справу №916/1731/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 до розгляду на 30 червня 2022 року о 11:00 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
30.06.2022 у судовому засіданні прийняв участь представник позивача - Карпун Євген Федорович, представник відповідача у  судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022, якою призначено справу №916/1731/21 до розгляду на 30 червня 2022 року о 11:00 год. – 07.06.2022.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 30.06.2022, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність представника відповідача у справі у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.
У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №916/1731/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з апеляційною скаргою, апелянтом було подано клопотання про долучення до матеріалів справи №916/1731/21 додаткових доказів, а саме наказів, калькуляції, довідок про споживчі комунальні послуги за договором №292-о від 14.08.2014, рахунків, актів.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що на стадії підготовчого провадження судом першої інстанції не було визначено, що зібранню підлягають докази, через відсутність яких у матеріалах справи було відмовлено у задоволенні позову, а також під час підготовчого провадження не було визначено, що встановленню підлягають обставин справи, які підтверджуються відповідними доказами, та враховуючи вищенаведені доводи, апелянт вважає, що наявні підстави для визнання причин неподання доказів поважними та для прийняття судом апеляційної інстанції, залучення до матеріалів справи та дослідження додаткових доказів.
Клопотання Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про долучення додаткових доказів до матеріалів справи було колегією суддів відхилено (ухвала в протокольній формі), з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписами ч.ч. 2, 4, 8 ст.80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вказує, що при поданні позовної заяви та під час розгляду справи №916/1731/21, протягом підготовчого провадження у суді першої інстанції, яке тривало з 11.07.2021 по 22.09.2021, позивач письмово не повідомляв суд першої інстанції про докази, які не можуть бути подані у строки, визначені ГПК України. 
У клопотанні апелянтом не вказано, які останній здійснив дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, оскільки докази, які позивач хоче долучити до матеріалів справи, є внутрішньою документацією останнього та перебували в наявності у порту. 
На думку суду, позивачем не наведено об`єктивних причин неможливості подачі даних доказів до суду першої інстанції на стадії підготовчого засідання. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вказані норми, тягар доказування покладено саме на сторін спору, у даному випадку саме позивач мав визначити перелік доказів, які на його думку є належними та достатніми для вирішення спору.
Тому посилання апелянта на те, що судом першої інстанції під час підготовчого провадження не було визначено, що встановленню підлягають обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами, не приймається колегією суддів до уваги.
Таким чином, позивачем не було наведено виняткових обставин неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про прийняття додаткових доказів в суді апеляційної інстанції.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
30.04.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі-Орендодавець) та Приватним підприємством «БІП» (надалі-Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65,  відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху адміністративної будівлі, інв. №12705, реєстровий №01125672.2.РАЯИЮК1244, загальною площею 73.11 кв.м. за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна. 4 (далі - Майно), що обліковується на балансі державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ "Експертне Агентство "УКРКОНСАЛТ" станом на "14" лютого 2014 року та становить 409471,00 (чотириста дев`ять тисяч чотириста сімдесят одна грн, 00 коп.) гривень. (п. 1.1.) 
Відповідно до п. 1.2. Договору оренди, майно передається в оренду з метою: розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи. 
Відповідно до п. 1.3. Договору оренди, стан Майна на момент укладення договору, визначається в акті приймання - передавання за узгодженням Балансоутримувача і Орендаря. 
Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 30.04.2014 до 30.04.2015 включно. Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди Сторін та погодження Балансоутримувача. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою Стороною, можуть укладатися у вигляді Договору про внесення змін. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін. Чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; у разі ліквідації Орендаря; банкрутства Орендаря; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (п.п.10.1., 10.2., 10.4.,10.6. Договору оренди).
Згідно акту приймання-передавання від 30.04.2014 ПП «БІП» прийняло в строкове платне користування державне нерухоме майно, яке визначено в п.1.1. договору від 30.04.2014 №5/65.

14.08.2014 між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (надалі-Балансоутримувач) та Приватним підприємством «БІП» (надалі-Орендар) укладено договір №292-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (Надалі Договір №292-0).
Пунктом 1.1. Договору №292-0 встановлено, що Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна,4, 5 термінал, паромний комплекс, (надалі - Будівля), а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача та здійснює відшкодування витрат Балансоутримувача за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергію, прибирання приміщень будинку та прибудинкової' території пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі. 
Відповідно до п. 1.2. Договору №292-0, орендар користується нежитловими приміщеннями 1 поверху адміністративної будівлі (інв. №12705), 5 термінал ДП "ІМТП", загальною площею 73,11 кв.м., (надалі - орендоване Приміщення) згідно до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65, укладеного Сторонами 30 квітня 2014 року.
Пунктом 2.1.1. Договору №292-0 передбачено, що балансоутримувач зобов`язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням Будівлі, прибудинкової території та Приміщення, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до п. 2.1.2. Договору №292-0, балансоутримувач зобов`язується забезпечити надання Орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами. 
Пунктом 2.1.3. Договору №292-0 визначено, що  балансоутримувач зобов`язується забезпечити інформування Орендаря про зміни витрат на утриманні Будівлі та Приміщення і тарифу на послуги.
Відповідно до п. 2.2.3 Договору №292-0 Орендар не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний вносити на рахунок Балансоутримувача щомісячну плату в розмірі - 1522,15 грн без врахування ПДВ, згідно з Розрахунком (Додаток №1 до Договору) на відшкодування витрат по утриманню об`єкту оренди - нежитлового приміщення та користування земельною ділянкою, та здійснювати відшкодування витрат Балансоутримувача за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергію згідно діючих розцінок та тарифів. ПДВ нараховується згідно чинного законодавства України. Щомісячна плата за Договором є динамічною і може змінюватися згідно з рахунками постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії.
Відповідно до п. 4.5. Договору №292-0 за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Орендар сплачує пеню у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Відповідно до п. 6.1. Договору №292-0, даний договір набуває чинності від дня його укладання сторонами, але сторони досягли угоди, що умови договору відповідно до ст. 631 ЦКУ застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 30 квітня 2014 року, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна від 30 квітня 2014 року №5/65. Договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна від 30 квітня 2014 року №5/65. 
Пунктом 6.2. Договору №292-0 встановлено, що зміни або доповнення до цього Договору допускаються за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткових угод.
Пунктом 6.4. Договору №292-0 передбачено, що чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку оренди нерухомого майна за договором від 30 квітня 2014 року №5/65; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням господарського суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
Відповідно до п. 7.1. Договору №292-0, до цього договору додається розрахунок щомісячних платежів за обслуговування спожитих комунальних послуг та витрат на утримання будинку і прибудинкової території.
14.08.2014 між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ПП «БІП» підписано додаток №1 до договору від 14.08.2014 №292-0, який є порядком розрахунків спожитих комунальних послуг та витрат на утримання нежитлового приміщення.
Укладеним 18.05.2015 договором між Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області та ПП «БІП» продовжено термін дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.04.2014р №5/65 до 30.04.2016 включно.
Укладеним 11.05.2016 договором між Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області та ПП «БІП» продовжено термін дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.04.2014 №5/65 до 30.04.2017 включно.
21.08.2017 між Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області та ПП «БІП» укладено договір про внесення змін до договору від 30.04.2014 №5/65, відповідно до умов якого акт приймання-передачі від 30.04.2014 втратив чинність (п.3 договору).
Згідно акту приймання-передачі від 21.08.2017 ПП «БІП» прийняло в строкове платне користування державне нерухоме майно, яке визначено в п.1.1. договору від 30.04.2014 №5/65.
Укладеним 23.04.2020 договором між Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області та ПП «БІП» продовжено термін дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.04.2014 №5/65, до 30.04.2021 включно.
Позивачем на виконання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 14.08.2014 №292-0 було виставлено відповідачу наступні документи: 
-          акт надання послуг №Пр/6486 від 30.06.2020 на суму 9 698,58 грн та рахунок №Пр/6486 від 30.06.2020 на суму 9 698,58 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/7593 від 31.07.2020 на суму 10 709,75 грн та рахунок №Пр/7593 від 31.07.2020 на суму 10 709,75 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/8524 від 31.08.2020 на суму 11 110,01 грн та рахунок №Пр/8524 від 31.08.2020 на суму 11 110,01 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/9667 від 30.09.2020 на суму 13 733,09 грн та рахунок №Пр/9667 від 30.09.2020 на суму 13 733,09 грн;
-          акт надання послуг №Пр/10760 від 31.10.2020 на суму 11 131,94 грн та рахунок №Пр/10760 від 31.10.2020 на суму 11 131,94 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/11622 від 30.11.2020 на суму 11 038,58 грн та рахунок №Пр/11622 від 30.11.2020 на суму 11 038,58 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/12579 від 31.12.2020 на суму 11 322,95 грн та рахунок №Пр/12579 від 31.12.2020 на суму 11 322,95 грн; 
-          акт надання послуг №Пр/596 від 31.01.2021 на суму 9 688,48 грн та рахунок №Пр/596 від 31.01.2021 на суму 9 688,48 грн;
-          акт надання послуг №Пр/1537 від 28.02.2021 на суму 10 515,34 грн та рахунок №Пр/1537 від 28.02.2021 на суму 10 515,34 грн;
-          акт надання послуг №Пр/2546 від 31.03.2021 на суму 10 336,62 грн та рахунок №Пр/2546 від 31.03.2021 на суму 10 336,62 грн;
-          акт надання послуг №Пр/3947 від 30.04.2021 на суму 13 969,28 грн та рахунок №Пр/3947 від 30.04.2021 на суму 13 969,28 грн.
Акти наданих послуг не підписані з боку відповідача, проте рахунки були направлені позивачем на адресу ПП «БІП» та отримані під розписку уповноваженою особою відповідача згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, а саме: №6800303912167 від 26.08.2020; №6800303932141 від 18.09.2020; №6800303950689 від 23.10.2020; №6800303964906 від 14.11.2020; №6800303988333 від 18.12.2021; №6800304007468 від 22.01.2021; №6800304003594 від 19.02.2021.
Відповідачем згідно платіжного доручення №ЦБ000005650 від 28.05.2021 було сплачено 18 400 грн. за послуги згідно договору №292-0 від 14.04.2014.
Згідно службової записки від 31.05.2021 відділу банківських операцій та розрахунків з клієнтами ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» станом на 28.05.2021 ПП «БІП» частково сплачено рахунок №Пр/6486 від 30.06.2020 на суму 6801,91грн.
Позивачем на адресу ПП «БІП» було відправлено претензії №28/06-25 від 09.09.2020, №43/06-25 від 28.09.2020, №15/06-25 від 25.02.2021 з вимогою сплати суми заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 14.08.2014 №292-0, відповіді на які матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні  права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Пункт 1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.
Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019  у справі № 909/327/18).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 14.08.2014 №292-0 було виставлено відповідачу акти наданих послуг та рахунки на загальну суму 116 452,71 грн.
Згідно додатку №1 до договору від 14.08.2014 №292-0, який є порядком розрахунків спожитих комунальних послуг та витрат на утримання нежитлового приміщення, вартість відшкодування експлуатаційних витрат за 1 кв.м. нежитлових приміщень  становить 20,82 грн.
Даним додатком також визначено, що розрахунки за водопостачання, водовідведення та електропостачання здійснюється з приладами обліку.
У виставлених позивачем рахунках за надані послуги, а саме за відшкодування експлуатаційних послуг, вказана ціна 64,11 грн. 
При цьому, позивачем не подано рахунків постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії, що передбачено п.2.2.3. договору від 14.08.2014 №292-0, та як вірно зазначив суд першої інстанції загалом виключає можливість у суду перевірити правомірність визначених позивачем експлуатаційних послуг в розмірі 64,11 грн.
За змістом пунктів 2.1.1, 2.1.2, 2.2.3 договору балансоутримувач зобов`язався забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням приміщення, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства України, надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, а орендар, у свою чергу, зобов`язався, зокрема, не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за обслуговування території та утримання приміщень згідно з калькуляцією, та щомісячна плата за Договором є динамічною і може змінюватися згідно з рахунками постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії.
Таким чином, за відсутності в матеріалах справи №916/1731/21 рахунків постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електроенергії, що передбачено п.2.2.3. договору від 14.08.2014 №292-0 та доказів встановленої ціни у розмірі 64,11 грн. за відшкодування експлуатаційних витрат за 1кв.м. орендованого відповідачем приміщення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність та необґрунтованість позивачем позовних вимог.
При розгляді аналогічної справи, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01.06.2021 по справі №916/770/19 зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог за відсутності у матеріалах справи доказів про понесені витрати та обсяг спожитих послуг та вказано, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке, у свою чергу, повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних, допустимих і достовірних доказів у конкретній справі. 
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення 116 452,71 грн. з відповідача за надані послуги відповідно до договору від 14.08.2014 №292-0 та нараховані позивачем на суму основного боргу 222 714,06 грн. пені, 1 829,12 грн. три проценти річних та інфляційного збільшення у розмірі 8 067,04 грн. є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим необхідно відмовити у їх задоволенні у повній мірі.
Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи наявні докази здійснення відповідачем оплати виставлених рахунків за визначеними в них тарифами, а саме платіжне доручення №ЦБ000005650 від 28.05.2021 до однойменних акту та рахунку від 30.06.2020 №Пр/6486, що свідчить про визнання відповідачем боргу шляхом його часткової сплати боржником, не приймається колегією суддів до уваги, адже здійснення часткової оплати жодним чином не може свідчити про визнання відповідачем нових тарифів.
Посилання апелянта на те, що за вказаний у позовній заяві період на адресу ДП «МТП «Чорноморськ» з боку ЧФ ДП «АМПУ», Філією «Інфоксводоканал», КП «Чорноморськводоканал», ТОВ «Чорноморський рибний порт» було виставлено рахунки на споживчі послуги, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки колегія суддів відхилила клопотання апелянта про долучення додаткових доказів, тому вони не можуть бути враховані під час апеляційного розгляду справи.
Посилання апелянта на те, що розцінки відшкодування саме експлуатаційних витрат - витрат по утриманню об`єкту оренди - нежитлового приміщення та користування земельною ділянкою, які несе безпосередньо Балансоутримувач, не перед сторонніми постачальниками, визначаються калькуляцією та наказами Балансоутримувача, не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Згідно додатку №1 до договору від 14.08.2014 №292-0, який є порядком розрахунків спожитих комунальних послуг та витрат на утримання нежитлового приміщення, вартість відшкодування експлуатаційних витрат за 1 кв.м. нежитлових приміщень  становить 20,82 грн.
Пунктом 6.2. Договору №292-0 встановлено, що зміни або доповнення до цього Договору допускаються за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткових угод.
Таким чином, вартість відшкодування експлуатаційних витрат за 1 кв.м. нежитлових приміщень не може встановлюватися внутрішніми наказами позивача, а має бути погоджено сторонами шляхом укладення додаткової угоди. У даному випадку відсутні докази укладення такої угоди, тому апелянтом не було обґрунтовано можливість застосування визначених позивачем тарифів на експлуатаційні послуги в розмірі 64,11 грн.
Окрім того колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах даної справи взагалі відсутні будь-які докази у підтвердження обставин фактичного понесення позивачем у спірному періоді будь-яких витрат на утримання нежитлового приміщення, обсягів спожитих комунальних послуг, що з врахуванням правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01.06.2021 по справі №916/770/19 є підставою вважати заявлені позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними.

Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення справи та остаточний висновок.

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21 залишити без змін.
Витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 05.07.2022.

Головуючий                      К.В. Богатир

Судді:                      О.Ю. Аленін

                      С.В. Таран