Справа № 750/13775/21 	Головуючий у 1 інстанції Григор`єв Р. Г. 	
Провадження № 33/4823/46/22 	  	
Категорія -  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2021 року,
                                      У С Т А Н О В И В :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем у ТОВ «Основа», мешканця АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з нього на користь держави 454,00 грн. судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2021 року, о 21 год. 44 хв., в м. Чернігові по вул. Гонча, 22, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проходив на місці за допомогою приладу «Drager ARBF 0396», результат позитивний, 1,29 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом 1 інстанції не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для розгляду справи та неправильно застосовано вимоги ст. ст. 251, 252, 256, 266 КУпАП та п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи  іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р.
Зазначає, що на час затримання працівниками поліції він не перебував в автомобілі та не керував ними, а намагався відкрити двері, щоб взяти ключі від квартири. Таке його твердження підтверджується відеоматеріалами, які наявні в матеріалах справи, на яких також видно, що він не керував транспортним засобом. 
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього, сфабрикований працівниками поліції, так як на їх прохання прийняти участь у слідчих діях він відмовився, що поліцейським не сподобалось. 
Під час проведення освідування було порушено його процедуру, так як працівник поліції на той час вже тримав Драгер зі вставленим ковпачком для задуву, ємність з ковпачком при ньому не відкривалась. 
Крім того, під час судового розгляду було порушено його право на захист, так як він мав намір заявити клопотання про виклик свідків, в тому числі і працівника поліції.  
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сподар А.В.  не з`явилися. Адвокат надав суду заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на ст. 251 ЦПК України та як на підставу для зупинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України. Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник про день так час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладання розгляду справи не надходило, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутність апелянта та його захисника, так як їх неявка в судове засідання не перешкоджає її розгляду. Зупинення провадження у справі діючий КУпАП не передбачає. 
В судовому засіданні суду 1 інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав повністю та підтвердив, що 28.11.2021 року він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт  керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п 2.9 ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія проводився із застосуванням приладу «Драгер».
Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно. 
Ці обставини підтверджуються даними алкотестера, за результати якого наявність алкоголю у ОСОБА_1 становить 1,29%о, отже, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, з результатами освідування останній погодився; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, з результатами якого ОСОБА_1 погодився; відеозаписом працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер», за результатами якого наявність алкоголю у ОСОБА_1 становить 1,29%. Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що зауважень на дії працівників поліції він не висловлював, зокрема, в частині використання попереднього мундштука, також не заперечував, що він керував транспортним засобом, порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, працівниками поліції був дотриманий. Тому твердження апелянта про протилежне не є слушними.  
Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення, під час його складання, ОСОБА_1 особисто вказав, що вину визнає. 
Таким чином суд першої інстанції цим доказам дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. 
Твердження апелянта про неналежно проведений огляду на стан виявлення алкогольного сп`яніння у нього є безпідставними, оскільки такий проведений у спосіб та у порядок, визначений ст. 266 КУпАП та вище вказаною Інструкцією, на місці зупинки транспортного засобу, з використанням спеціальних технічних засобів та із застосуванням технічних засобів відеозапису, про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення та результаті спеціального технічного засобу «Драгер», які містять підпис ОСОБА_1 , який зауважень до змісту процесуальних документів не мав, огляд відбувався із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, тому результат такого огляду є допустимим  доказом та не викликає у апеляційного суду жодного сумніву.
Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_1 роз`яснено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, та роз`яснено процесуальні права, тому працівниками поліції дотримано вимоги закону щодо засвідчення факту керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.  
Що стосується доводів апелянта про те, що свідки безпосередньо не були допитані в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Виходячи із змісту вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, суд не може вчиняти активних дій для забезпечення явки свідків в судове засідання, оскільки це суперечить засаді об`єктивності і неупередженості суду. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду 1 інстанції не заявляв клопотань про допит свідків, тому такі дії не можу свідчить про порушення його прав. 
Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення. 
Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, окрім іншого, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи. 
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступені його вини. 
Щодо доводів захисника про зупинення строків розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України до моменту закінчення військового стану на території України, то суд не знаходить підстав для задоволення клопотання виходячи з наступного.
З аналізу норм Кодекса України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягають розгляду в межах строку, визначеного ст. 38 КУпАП.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не  є обов`язковою.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.
Відповідно до ч. 4 ст. 277 КУпАП, строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці, тощо). Тобто, чинним КУпАП не передбачено право зупиняти строки розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
Також в даному випадку апеляційний суд враховує, що з часу призначення справи до розгляду вперше, її розгляд неодноразово відкладався, апелянт мав можливість з`явитися до суду, проте таким правом не скористався. Крім того, права та інтереси ОСОБА_1 представляє захисник - адвокат Сподар А.В., який також мав можливість прибути в судове засідання та представляти інтереси апелянта, проте 19.01.2022 року та 19.05.2022 року просив перенести апеляційний розгляд. 
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови місцевого суду та закриття справи, як про це йдеться в апеляційній скарзі, відсутні.
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,    

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.      

Суддя	С. О. Акуленко