ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року 
м. Київ
справа №363/4172/16-а
адміністративне провадження № К/9901/21874/18  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Кравчук В.М., Єзеров А.А.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати додаткової пенсії, зобов`язання вчинити дії, - встановив,
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з моменту припинення її виплати.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії.
Відповідно до довідки УСЗН Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №2264, виданої 01.09о.2016, позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивач перебуває на обліку в УПФУ у Вишгородському районі Київської області та отримує пенсію по другій групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
01.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення підвищення до пенсії, як інваліду війни.
Після перерахунку пенсії, у зв`язку із набуттям статусу інваліда війни ІІ групи позивачу було припинено виплату додаткової пенсії інвалідам 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - ліквідатору наслідків ЧАЕС.
19.10.2016 позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Листом від 24.10.2016 №167/Т-01, відповідач,  з посиланням на положення пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, відмовив позивачу у поновленні виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, оскільки він 01.09.2016 звернувся з заявою про призначення підвищення інвалідам війни, а тому йому  було проведено перерахунок пенсії за його вибором з урахуванням підвищення особі, прирівняної до інвалідів війни ІІ групи, замість додаткової пенсії інвалідам ІІ внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю була призначена йому до внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (25.03.2014), а отже, дія  п. 15-1  Порядку не може поширюватися на правовідносини, що існували або виникли до набрання ним чинності.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2016 позов задоволено.
Визнано дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01.09.2016 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю протиправними. 
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області з 01.09.2016 поновити ОСОБА_1 виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 постанову Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2016 скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов залишено без задоволення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дія  п. 15-1 Постанови  Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 в частині обмеження встановлення підвищення лише з однієї з підстав, не може розповсюджуватися на правовідносини, що виникли до набрання нею чинності і не може звужувати зміст існуючих і законно набутих прав особи.
Суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів правомірності своїх дій. В свою чергу посилання відповідача на те, що підвищення проводиться за вибором пенсіонера лише за однією з підстав, а отже виплата додаткової пенсії має бути припинена, є необгрунтованим та таким, що суперечить Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач зробив вибір шляхом подання заяви про призначення підвищення до пенсії як інваліду війни згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому відповідачем, з урахуванням  п. 15-1 постанови   Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №  1210,  правомірно припинено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обгрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилково висновку щодо правомірності дій відповідача та ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.
Зокрема, посилався на те, що при вирішенні питання щодо припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд апеляційної інстанції повинен був взяти до уваги норму прямої дії - ч.1 ст. 58 Конституції України,   оскільки додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю була призначена йому до змін до Порядку  обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (25.03.2014), а отже, дія   п. 15-1   Порядку не може поширюватися на правовідносини, що існували або виникли до набрання ним чинності.
Посилався на те, що звертався до відповідача з вимогами щодо встановлення одночасно підвищення пенсії з декількох підстав (надбавок, додаткових пенсій чи державної соціальної допомоги), натомість отримавши у 2016 році статус інваліда війни ІІ групи, звернувся до відповідача з вимогою про підвищення пенсії лише з однієї підстави, як інваліду війни ІІ групи.
Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив у її задоволенні відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Правові підстави та порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення таким особам визначено у статті 48 Закону №796-ХІІ.
Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ, в редакції чинній з 1 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 63 наведеного Закону, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.
Відповідно до частини першої ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.
Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" № 79-VIII від 28.12.2014, який набув чинності з 1 січня 2015 року.
Отже, на час виникнення правовідносин (2016 рік), редакція статті 50 Закону №796 була зміненою, та передбачала, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796.
Зазначені положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.
Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
У Рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 листопада 2011 року №1210 (далі - Постанова КМУ №1210) було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За правилами п. 13 Постанови КМУ №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; 2) інвалідам II групи - 379,6 гривні; 3) інвалідам III групи - 284,7 гривні; 4) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.
Позивач отримував додаткову пенсію у розмірі, визначеному згідно з вищенаведеним пунктом постанови КМУ.
Пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України №1210 встановлено, що особи, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.
Відповідно до ч.4 ст.13 Закону №3551-ХІІ інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам ІI групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Ключовим питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ.
Подібні правовідносини уже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема, у постановах   від 10.07.2018 у справі № 363/4035/16-а, від 19.02.2019 у справі № 363/4916/16-а, від 24.04.2019 у справі № 363/3974/16-а,  від 21.02.2020 у справі № 363/3520/16-а, від 30.09.2021 у справі №363/4693/16-а Верховний Суд дійшов наступного висновку:
« <…> припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ, відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 ст. 13 Закону №3551-ХІІ, а тому вимоги останнього щодо поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю є необґрунтованим.
Та обставина, що додаткова пенсія була призначена позивачу до внесення змін у Порядок №1210 не впливає на правильність висновків суду, оскільки підвищення до пенсії як інваліду війни призначалась під час дії нової редакції Порядку №1210, а тому у відповідача були правові підстави для зупинення виплати додаткової пенсії».
Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається, та відповідно, який спростовує доводи скаржника.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем правомірно припинена виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
В.М. Кравчук
А.А. Єзеров