ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 129/499/18
провадження № 51-5260км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,                                                                                                    
прокурора                                            ОСОБА_5 ,                                                 
засудженого                                        ОСОБА_6 ,
захисника                                             ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Вінницького апеляційного суду від 21 липня             2020 року в кримінальному провадженні № 12018020120000014 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня          2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 297 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів. 
Місцевий суд установив, що ОСОБА_6 04 січня 2018 року приблизно            о 22:30 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території кладовища на вул. І. Богуна в м. Гайсині вчинив наругу над могилами, а саме діючи з хуліганських мотивів, демонструючи явну неповагу до суспільства та зневагу до встановлених у суспільстві правил поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх вчинити, усупереч загальноприйнятим моральним принципам та релігійним традиціям щодо поховання померлих, вияву поваги та пам`яті про них, застосовуючи фізичні зусилля за допомогою рук та ніг - штовхаючи обома руками та наносячи удари ногами, умисно зруйнував надмогильні пам`ятники, споруди і хрести на могилах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
При розгляді справи районний суд дійшов висновку, що цими діями засудженого не було спричинено тяжких наслідків, за ознакою яких вони були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 297 КК, а тому перекваліфікував його дії на ч. 3 зазначеної статті.
Переглядаючи цей вирок за апеляційною скаргою прокурора Вінницький апеляційний суд 21 липня 2020 року його скасував та ухвалив новий вирок, яким визнав ОСОБА_15 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4              ст. 297 КК та призначив йому покарання у виді  позбавлення волі на строк 7 років. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у цьому суді.
На думку засудженого, вчинене ним діяння підлягає кваліфікації за ч. 3                      ст. 297 КК, оскільки судом не встановлено, що його дії потягнули за собою тяжкі наслідки. Також вважає, що він не отримав кваліфікованої правової допомоги у кримінальному провадженні з боку призначеного йому захисника, так як останній, на його переконання, не виконував належним чином своїх професійних обов`язків. 
З огляду на це вказує, що оскаржуваний ним вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції 
Засуджений та захисник у судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримали.
Прокурор вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і просив оскаржувані рішення залишити без зміни.
Інших учасників було належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду справи, однак вони у судове засідання не прибули.  
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положеннями ст. 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного рішення на відповідність нормам кримінального та процесуального закону, відповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження  та дослідженим у судовому засіданні доказам. 
У своїй апеляційній скарзі на вирок місцевого суду прокурор посилався на невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам справи і просив апеляційний суд його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Розглянувши цю скаргу апеляційний суд дійшов висновку про наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КК. 
При цьому апеляційний суд погодився з позицією сторони обвинувачення, викладеної в обвинувальному акті, про те, що з огляду на кількість  знищених і пошкоджених ОСОБА_6 надмогильних пам`ятників, споруд та хрестів – сім, вчинене ним діяння може розцінюватися як таке, що спричинило тяжкі наслідки.
Однак така позиція апеляційного суду не ґрунтується на нормах кримінального закону.
На відміну від статей 222-1, 232-1, 246, 254 та 364 КК стаття 297 цього Кодексу не містить примітки, яка би розкривала зміст поняття «тяжкі наслідки» зазначеного в  її четвертій частині.
З урахуванням цього слід дійти висновку, що питання наявності в діях особи вказаної кваліфікуючої ознаки при застосуванні ч. 4 ст. 297 КК є оціночним і покладено законодавцем на розсуд суду, який у кожному конкретному випадку з урахуванням положень кримінального закону та встановлених фактичних обставин справи повинен самостійно визначати чи були спричинені такі наслідки унаслідок злочину.
На час події злочину кримінальним законом, зокрема в примітках до статей                 222-1, 232-1, 246 та 254 КК суб`єктами кримінальної відповідальності в яких виступають загальні особи, було визначено, що під тяжкими наслідками, якщо вони полягають у спричиненні матеріальної шкоди вважається така шкода, яка у тисячу і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що становило суму від 176 200 гривень і більше.  
У той же час судом у справі було встановлено, що загальний розмір шкоди спричиненої ОСОБА_6 є значно меншим і становить 9175, 96 грн.  
На думку колегії суддів тяжкі наслідки спричинені злочином, крім розміру заподіяної матеріальної шкоди, також можуть полягати у руйнуванні або знищенні могили чи іншого місця поховання які є національною історичною та/або культурною спадщиною України, унаслідок чого така могила чи місце поховання, останки або урна з прахом видатної історичної особи, видатного державного діяча чи іншої особи, яка зробила вагомий внесок у розвиток людства, держави та суспільства, героя національного визвольного руху або Героя України  були пошкоджені або знищені й не можуть бути відновлені. 
За відсутності цих ознак сама лише кількість зруйнованих могил, пам`ятників і споруд не може бути підставою для висновку про спричинення особою унаслідок таких дій тяжких наслідків. 
З огляду на зазначене у справі не вбачається підстав стверджувати про те, що внаслідок вчинених ОСОБА_6 дій було спричинено тяжкі наслідки, а тому при ухваленні оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. 
Таким чином доводи засудженого, наведені в касаційній скарзі, в цій частині є слушними.
Що стосується його доводів у скарзі про порушення права на захист, то такі при перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції свого підтвердження не знайшли і будь-яких аргументів на їх обґрунтування засуджений в касаційній скарзі не навів, а тому такі твердження останнього колегія судді визнає безпідставними.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції. 
Оскільки допущену помилку суд касаційної інстанції може виправити самостійно, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу засудженого задовольнити частково та змінити вирок апеляційного суду, перекваліфікувати його дії з ч. 4 на ч. 3 ст. 297 КК  і з урахуванням обставин справи, даних про його особу та обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, визначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції зазначеної норми кримінального закону.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 297 КК на ч. 3 ст. 297 цього Кодексу та призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям ним призначеного покарання.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                               ОСОБА_3