ПОСТАНОВА
іменем України

03 травня 2022 року 	 	справа № 160/15107/21	

                              Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
                                        головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                                   судді  Добродняк І.Ю., Ясенова Т.І.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 (суддя Сидоренко Д.В.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-85244-57 від 10.06.2021 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 17765,02 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021, прийнятому в спрощеному провадженні, позов задоволений.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаються на те, що спірна вимога була прийнята з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також зазначає, що позивачем самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску за 2019 рік у сумі 11016,72грн. 
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, та перебуває на обліку в Криворізькій північній ДПІ з 26.01.2016 згідно запису № 22270000000061618.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області 10.06.2021 сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-85244-57, у якій повідомлено про наявність у ОСОБА_1 станом на 31.05.2021 заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 17765,02 грн за 2019-2020 роки, яку вимагало сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги. 
Позивач 08.07.2021 на адресу ДПС України направив скаргу про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.06.2021 №Ф-85244-57 ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якій просив її скасувати.
Рішенням ДПС України від 29.07.2021 №17397/6/99-00-06-02-01-06 скаргу залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.06.2021 №Ф-85244-57 залишено без змін.
Позивач оскаржив таку вимогу до суду з тих підстав, що він в період виникнення спірних правовідносин доходу від підприємницької діяльності не отримував, натомість, працював за трудовим договором, є найманим працівником а його роботодавець сплачує за нього єдиний внесок.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до пунктів 1-2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір якої не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Враховуючи зазначене, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки №ИМТ00000003 від 28.09.2021, ОСОБА_1 працює в ПП «ІМТ Плюс» з 02.09.2014, займає посаду директора підприємства. Дохід за період з 01.01.2019 по 31.08.2021 склав 442307,59 грн, з якого нараховано ЄСВ у сумі 97307,67 грн.
Висновок податкового органу щодо необхідності сплати єдиного внеску особою, яка перебуває на обліку в органі ДПС як фізична особа-підприємець, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну сплату ЄСВ безпосередньо особою та роботодавцем, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, враховуючи, що позивач є застрахованою особою, за яку єдиний внесок у відповідному періоді був нарахований та сплачений роботодавцем, позивач звільняється від обов`язку по сплаті у цей період єдиного внеску як особою, що перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, оскільки не отримував дохід від підприємницької діяльності у відповідному періоді.
Доводи апеляційної скарги про самостійне визначення позивачем обов`язку зі сплати єдиного внеску, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки як зазначено вище, сплата такого боргу призведе до подвійного оподаткування, що в свою чергу суперечить нормам чинного законодавства.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 – без змін.

                    Постанова набирає законної сили з 03.05.2022 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
                    Головуючий                                                             А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова