ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2022 р.           Справа№ 910/12429/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Євсікова О.О. 

при секретарі          Гибало В.О.
за участю представників:
від позивача: не з`явились
від відповідача: Федорчук О.В.
від третьої особи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну
скаргу Громадської організації "Антикорупційна фундація"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 (повний 
текст складено 03.12.2021)
у справі №910/12429/21 (суддя Марченко О.В.)
за позовом          Громадської організації "Антикорупційна фундація"
до                    Фонду державного майна України
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо 
предмета спору на стороні відповідача
                    перший заступник голови Фонду державного майна України Кудін                                         Денис Ігорович
про                    визнання недостовірною публічної інформації та 
                    зобов`язання її спростувати
                                                             
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 Громадська організація "Антикорупційна фундація" (далі - ГО "Антикорупційна фундація") звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), у якій просила:
- визнати недостовірною публічну інформацію, оприлюднену Фондом у біографічній довідці першого заступника голови Фонду Кудіна Д.І., розміщеній на офіційному веб-сайті відповідача, щодо відсутності бізнесу в сім`ї Кудіна Д.І. в Об`єднаних Арабських Еміратах, за фактичної наявності таких відомостей у відкритих джерелах, зокрема, в мережі Internet, зокрема, за адресою https://womo-portret-sofiya-kudina;
- зобов`язати Фонд спростувати недостовірну та неповну публічну інформацію, оприлюднену відповідачем в біографічній довідці першого заступника голови Фонду Кудіна Д.І., розміщеній на офіційному веб-сайті відповідача, шляхом оприлюднення на офіційному веб-сайті Фонду в біографічній довідці першого заступника голови Фонду Кудіна Д.І. достовірних відомостей, а саме щодо наявності у сім`ї останнього в Об`єднаних Арабських Еміратах діючого і прибуткового бізнесу (спа-комплексу в п`ятизірковому готелі « Revival Spa and Beauty Lounge »).
В обґрунтування заявлених вимог ГО "Антикорупційна фундація" вказує, що оприлюднена ФДМУ на офіційному сайті публічна інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, докази на обґрунтування такої публічної інформації ФДМУ на офіційному веб-сайті не наведені, а у відкритих джерелах, зокрема, у мережі Інтернет взагалі відсутні.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20.09.2021, залучено до участі у справі першого заступника голови Фонду Кудіна Д.І. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
До початку призначеного на 20.09.2021 підготовчого засідання 14.09.2021 ФДМУ подав суду відзив №10-25-21156 від 10.09.2021 на позовну заяву, в якому зазначив наступне:
- позивач не навів відповідний закон, який передбачає право Організації на звернення до суду в інтересах інших осіб, не навів обставин, які б свідчили про її безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову; безпосереднього зв`язку з предметом спору та не зазначив, чим саме порушені інтереси ОСОБА_1 , які є предметом судового захисту; обґрунтування права на звернення до суду є абстрактним та не розкриває справжніх приводів, причин і підстав звернення до суду;
- Організацією як позивачем не може бути поставлено перед судом питання щодо спростування недостовірної інформації щодо першого заступника голови Фонду - Кудіна Д.І., адже права члена громадської організації ОСОБА_1 , яка одночасно є акціонером Товариства, жодним чином такою інформацією не порушені, як і не порушене особисте немайнове право самої Організації;
- з огляду на загальновідомі ознаки та властивості індивідуальних актів оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії та не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо тимчасового покладення виконання обов`язків голови Фонду на громадянина; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на виникнення конкретних правовідносин між Фондом та громадянином; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після його винесення;
- позивач фактично просить внести зміни до автобіографічної довідки ОСОБА_2 , складеної на основі його автобіографії та написаної власноруч;
- на час розгляду справи відсутній будь-який нормативно-правовий акт, який встановлював би порядок зобов`язання державним органом працівника внести відомості в особисту автобіографію або виключити такі відомості з автобіографії;
- інформація, яку позивач вважає недостовірною, не створювалася Фондом в процесі його діяльності, не розміщувалась на офіційному веб-сайті Фонду і Фонд не є розпорядником вказаної інформації.
14.09.2021 від ФДМУ надійшло клопотання №10-25-21157 від 10.09.2021, в якому відповідач просив суд залишити подану ГО "Антикорупційна фундація" позовну заяву без розгляду. В обґрунтування поданого клопотання ФДМУ вказував на недоведення ГО "Антикорупційна фундація" наявності в нього права на звернення до суду в інтересах ОСОБА_1 , тоді як у самого позивача не виникло порушеного права внаслідок оприлюднення на офіційному веб-сайті відповідача спірної інформації.
14.09.2021 від ФДМУ надійшло клопотання №10-25-21160 від 10.09.2021, в якому просив суд закрити провадження у справі, оскільки її розгляд слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 18.10.2021, запропоновано позивачу надати відповідь на відзив та письмові заперечення на клопотання відповідача
07.10.2021 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій фактично виклав доводи позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 підготовче засідання відкладено на 08.11.2021.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2021.
29.11.2021 від ФДМУ надійшло клопотанням №10-25-21160 від 10.09.2021 про закриття провадження у справі, оскільки наказом Фонду від 17.11.2021 №1198к, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.11.2021 №1451-р, ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника голови ФДМУ тобто відсутній предмет спору.
Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання ФДМУ, оскільки на момент пред`явлення позову ОСОБА_2 працював на посаді першого заступника голови Фонду, тобто предмет та підстави позову існували.
У судовому засіданні 29.11.2021 судом першої інстанції було поставлено на обговорення розгляд питання щодо закриття провадження у справі з огляду на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21 закрито провадження у справі.
Закриваючи провадження у справі господарський суд першої інстанції застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що даний позов ГО "Антикорупційна фундація" подала з метою захисту немайнових інтересів ОСОБА_1 , а саме прав громадянки України, члена ГО "Антикорупційна фундація" та акціонера АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" як фізичної особи з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації, що у свою чергу спростовує доводи ГО "Антикорупційна фундація" про те, що спір у цій справі відноситься до юрисдикції господарських судів. 
Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається, що ця позовна заява була подана саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_1 , а не з особистого наміру ГО "Антикорупційна фундація" захистити свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації. Цю ж позицію ГО "Антикорупційна фундація" додатково виклала та підтвердила у поданих до суду у відповіді на позов від 07.10.2021, зазначивши, що позовні вимоги у даній справі щодо спростування ФДМУ недостовірної інформації пред`явлені ГО "Антикорупційна фундація" з метою захисту прав та в інтересах її члена - ОСОБА_1 .
Суд звернув увагу, що між ГО "Антикорупційна фундація" та ФДМУ відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 ГК України, які є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів. Відтак, незважаючи на наявність у сторін статусу юридичних осіб, суд дійшов висновку про помилкове визначення ГО "Антикорупційна фундація" належності цього спору до господарської юрисдикції.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Громадська організація "Антикорупційна фундація" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги ГО "Антикорупційна фундація" вказує, що місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи та які суд визнав встановленими, є недоведеними, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.
На думку апелянта, ФДМУ зобов`язаний надавати і оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію; між ФДМУ та позивачем існують правовідносини, що передбачені та регламентовані Конституцією України, Законом України "Про інформацію" та Законом України "Про публічну інформацію", а тому в разі порушення ФДМУ приписів вказаних законів розгляд спорів з таких правовідносин здійснюється в порядку господарського судочинства.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 апеляційну скаргу Громадської організації "Антикорупційна фундація" у справі №910/12429/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №910/12429/21 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи, відкладено питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Антикорупційна фундація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21.
31.01.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12429/21. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 клопотання Громадської організації "Антикорупційна фундація" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21 задоволено, поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Антикорупційна фундація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі № 910/12429/21. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан в Україні, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні (Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022).
Наказом Північного апеляційного господарського суду №1 від 03.03.2022 тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
Наказом Північного апеляційного господарського суду №11 від 31.03.2022 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
У період з 04.04.2020 по 08.04.2022 та з 11.04.2022 по 15.04.2022 головуюча (суддя - доповідач) Владимиренко С.В. перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 розгляд справи №910/12429/21 за апеляційною скаргою Громадської організації "Антикорупційна фундація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 призначено до розгляду на 14.06.2022 о 12:45. 
Від відповідача та третьої особи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.
Представник відповідача у судовому засіданні 14.06.2022 заперечив проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача, просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі № 910/12429/21 залишити без змін.
Позивач та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.             
У зв`язку із обмеженням доступу учасників судового процесу до пошукової форми Єдиного державного реєстру судових рішень та сервісу «Стан розгляду справ», з метою інформування про рух судових справ, на офіційному вебсайті Північного апеляційного господарського суду було розміщено відповідне повідомлення стосовно розгляду справи №910/12429/21 та здійснено надсилання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 на відомі суду електронні адреси учасників справи.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
До ГО "Антикорупційна фундація" від члена цієї організації Пилипенко О.В., яка також є акціонером АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", надійшло звернення щодо протиправного, на її думку, призначення ОСОБА_2 на посаду заступника Голови ФДМУ - центрального органу виконавчої влади, що контролює і здійснює управління господарською діяльністю АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", а також оприлюднення на офіційному сайті ФДМУ недостовірної інформації у біографічній довідці Першого заступника Голови ФДМУ ОСОБА_2 .
Вказаним зверненням член ГО "Антикорупційна фундація" ОСОБА_1 з метою захисту її прав громадянки України, зокрема, права на отримання достовірної інформації, просила ГО "Антикорупційна фундація" звернутись відповідно до п.п. 2.4.2 п. 2.4. його Статуту до суду з позовом про визнання недостовірною публічної інформації з біографічної довідки заступника Голови ФДМУ Кудіна Д.І., оприлюдненої на офіційному сайті ФДМУ, та спростування такої недостовірної інформації.
Згідно зі Статутом ГО "Антикорупційна фундація", затвердженим протоколом установчих зборів засновників позивача від 11.05.2021 №1, ГО "Антикорупційна фундація" є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб.
Підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 статуту Організації передбачено, що для досягнення своєї мети та виконання статутних завдань Організація у встановленому чинним законодавством порядку має право захищати в судах всіх інстанцій та юрисдикцій особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).
Згідно зі ст. ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19.
Згідно зі ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів         у         справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.
Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.
Предметом розгляду даного спору є вимоги позивача про визнання інформації недостовірною і зобов`язання відповідача спростовувати цю інформацію, а зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою подання позову є звернення члена Громадської організації Пилипенко О.В., поданого з метою захисту Громадською організацією її прав шляхом звернення до суду із даним позовом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Таким чином, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями визначення судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.
Подібний висновок викладено, зокрема, але не виключно, в численних постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №922/88/20, від 26.05.2020 у справі №908/299/18, від 19.05.2020 у справі №910/23028/17, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 15.06.2021 у справі №904/6125/20, від 27.04.2021 у справі №591/5242/18, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2021 у справі №910/3616/21).
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 ГК України.                
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 міститься висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
У постанові від 07.04.2020 у справі №904/6125/20, предметом розгляду якої було питання представництва громадською організацією прав та охоронюваних        законом інтересів своїх членів, Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки:
- відповідно до ст. 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку;
- Статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи) (ст. 11 Закону України "Про громадські об`єднання");
- частиною 2 ст. 21 цього Закону встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
- отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту;
- як убачається зі змісту позовної заяви, ГО "Юристи за екологію" звернулася до суду з позовом у цій справі на захист прав сорока восьми фізичних осіб на проживання у безпечному довкіллі з вимогами про стягнення на користь цих осіб моральної та матеріальної шкоди. Відтак виконання цього рішення пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб. Отже, у зазначеному спорі позивач у статусі громадської природоохоронної організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО "Юристи за екологію" та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Орхуської конвенції;
- між ГО "Юристи за екологію" та відповідачами - гірничодобувними підприємствами, що здійснюють негативний вплив на довкілля регіону проживання фізичних осіб, які об`єдналися у ГО "Юристи за екологію" задля захисту своїх екологічних прав, відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 ГК України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів;
- Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач як природоохоронна громадська організація, представляючи інтереси своїх членів - фізичних осіб, помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції з посиланням на відповідність його суб`єктного складу вимогам ст. 4 ГПК України. Позов у цій справі подано громадською організацією в інтересах сорока восьми фізичних осіб згідно з переліком, визначеним як додаток 1 до позовної заяви, задля захисту їх екологічних прав, тобто в інтересах фізичних осіб, які є членами позивача, а не на захист його власних інтересів як юридичної особи;
- аналізуючи характер правовідносин, з яких виник спір у цій справі, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, які, стверджуючи про заподіяння їм матеріальних збитків та моральної шкоди за результатами господарської діяльності відповідачів - юридичних осіб, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію. У зазначеному спорі громадська природоохоронна організація, звернувшись з позовом до відповідачів про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту екологічних прав фізичних осіб - членів такої організації, які було порушено відповідачами. Отже, сторони в цій справі, незважаючи на наявність у них статусу юридичних осіб, не були пов`язані господарськими правовідносинами в розумінні ст. 3 ГК України.
Як встановлено вище, ОСОБА_1 звернулась до ГО "Антикорупційна фундація" зі зверненням, у якому просила Громадську організацію звернутись до суду з позовом про визнання недостовірною публічної інформації з біографічної довідки першого заступника Голови ФДМУ ОСОБА_2 , оприлюдненої на офіційному сайті ФДМУ, та про спростування такої недостовірної інформації.
Виходячи зі змісту вказаного звернення ОСОБА_1 , господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний позов позивач подав з метою захисту немайнових інтересів останньої, а саме її прав громадянки України, члена ГО "Антикорупційна фундація" та акціонера АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" як фізичної особи, з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації, що у свою чергу спростовує доводи позивача про віднесення цього спору до юрисдикції господарських судів.
Зміст позовної заяви також свідчить, що позов був поданий саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_1 , а не з особистого наміру ГО "Антикорупційна фундація" захистити свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації, тому між позивачем та відповідачем відсутні господарські правовідносини і позивач помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції.
Щодо посилань апелянта на те, що господарський суд першої інстанції не досліджував докази, на які посилався в оскаржуваній ухвалі, апеляційний господарський суд зазначає, що зміст протоколів підготовчого судового засідання свідчить, що місцевий господарський суд здійснював розгляд клопотання відповідача про закриття провадження, в якому відповідач вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, і клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та досліджував наявні у справі докази.
Наведеним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Враховуючи наведені положення чинного законодавства та наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю.
Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження під час апеляційного перегляду не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.
Колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги про те, що господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі також зазначає таке.
Господарський суд першої інстанції за текстом оскаржуваної ухвали роз`яснив позивачу, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства. Водночас ФДМУ у поданих ним клопотаннях посилався на підвідомчість даного спору судам адміністративної юрисдикції.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є:
1) ухвали;
2) рішення;
3) постанови;
4) судові накази.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
          
1.          Апеляційну скаргу Громадської організації "Антикорупційна фундація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21 залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12429/21 залишити без змін.
3.          Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги покласти на Громадську організацію "Антикорупційна фундація".
4. Матеріали справи № 910/12429/21 повернути до Господарського суду міста Києва.    
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.06.2022.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                О.О. Євсіков