Справа № 462/742/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д. 
Провадження № 22-ц/811/677/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
при секретарі: Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

       В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким заборонити йому: перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче ніж 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. 
       Заяву обґрунтовувала тим, що з 28.07.2007 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 , від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.01.2022 року вона подала до Шевченківського районного суду м. Львова позовну заяву про розірвання шлюбу. Тривалий час ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями та вчиняє відносно неї і дітей домашнє насильство, тобто діяння фізичного, психологічного, сексуального та економічного насильства. Зокрема, він неодноразово вдаряв її, кидався посудом, штовхав, тягнув за волосся, душив; лаявся та принижував її при дітях, погрожував смертю (розсікти голову сокирою та розбити табуреткою), не давав лягати спати раніше ніж він; силою примушував до сексу; виганяв з дому, змушував віддавати свою заробітну плату, повністю контролював її витрати. 01.01.2022 року близько 19.00 год. він влаштував скандал, кричав на неї, ображав при дітях, почав виганяти з дому, що сильно злякало дітей. 04.01.2022 року ОСОБА_1 пішов на роботу, а потім зателефонував їй та вимагав залишити їх спільний дім, що вона і зробила, пішовши до матері. У цей же день в розмові із своєю матір`ю ОСОБА_1 нецензурно називав її, ображав, погрожував порубати сокирою, що діти записали на диктофон. Доньки перелякались такої поведінки і просили забрати їх, оскільки бояться перебувати із батьком. 05.01.2022 року близько 10.00 год. вона підійшла до їх будинку та зателефонувала доньці ОСОБА_5 , щоб та збиралась. При цьому вона чула, що ОСОБА_1 кричить та погрожує їй сокирою. На вказані дії вона викликала працівників поліції і змогла забрати дітей. Певний час із дітьми вона перебувала у своїх родичів, однак чоловік постійно телефонував їй, надсилав повідомлення у додаток «Вайбер», у яких погрожував самогубством, телефонував і погрожував дітям. 06.01.2022 року вона звернулась до психолога КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр « Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді» та за результатами обстеження було надано висновок, що обоє доньок стали свідками фізичного та психологічного насильства з боку батька щодо матері та рекомендовано забезпечити дітям адекватні умови проживання. В кінці січня 2022 року вони повернулись в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 за їх домовленістю переїхав до своєї матері та не наближається до них, однак вони перебувають у постійному страху, що він повернеться та продовжить свої насильницькі дії. Тому просила заяву задоволити.
       Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.
       Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 3 (три) місяці, яким заборонити йому:
       1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
       2)наближатися на відстань ближче ніж 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 ни та неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
       3) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
       В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       З рішенням не погоджується, вважає його необгрунтованим та незаконним, суд першої інстанції односторонньо розглянув справу, неправильно та неповно дослідив докази, неправильно та неповно встановив обставини у справі.
       Суд не взяв до уваги той факт, що заявником не надано жодного доказу, що підтверджував вчинення щодо неї та їхніх спільних дітей домашнього насильства.
       Висновки психолога, на які посилався суд, вважає неналежними доказами, оскільки такі складені в односторонньому порядку без залучення заінтересованої особи та обізнаності особи про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України.
       Також вказує, що судом не встановлено, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та не оцінював ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві через відсутність доказів у справі.
       Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
27 травня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі.
02 червня 2022 року ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила рішення суду скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
        Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам з наступних підстав.
       Задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_2 та неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки існує загроза продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та стверджуються зібраними у справі доказами, тому для попередження вчинення домашнього насильства, а також реального захисту і відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів постраждалих осіб до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис у спосіб, зазначений заявницею, так як такий відповідає переліку заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначеному у статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.07.2007 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1934. Після одруження дружині присвоєне прізвище ОСОБА_7 .
       Згідно із свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є заявниця ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_1 .
       З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2019 року вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 . У вказаному будинку зареєстровані заявниця та неповнолітні діти, що стверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 03.02.2022 року.
       Заявниця звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , яка ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25.01.2022 року прийнята до розгляду.
       З висновків психолога КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр « Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді» від 06.01.2022 року за результатами обстеження ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що обоє доньок стали свідками фізичного та психологічного насильства з боку батька щодо матері, ОСОБА_9 відчуває по відношенню до батька страх та потребу дистанціюватись. Рекомендовано забезпечити дітям адекватні умови проживання.
       З висновку психолога центру «Жіночі перспективи» - Чумало М. від 10.02.2022 року №04 вбачається, що за результатами обстеження емоційного стану ОСОБА_2 виявлено її підвищену тривожність, яка загострюється перед ймовірним контактуванням із чоловіком, турбували думки та спогади про травматичний досвід з минулого (спроба задушення, тягання по хаті за волосся, згвалтування, копання ногами і т.д. ), наявні скарги на порушення сну та панічні напади, що може бути результатом пережитих стресів, психо-травмуючих впливів щодо неї та дітей зі сторони чоловіка ОСОБА_1 на момент видачі висновку фахівця є скарги на підвищення тривожності, які загострюються перед ймовірним контактуванням з чоловіком. В результаті домашнього насильства спостерігається значне зниження рівня життя, а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, негативні переживання, негативне мислення, знижена працездатність, порушені дружні зв?язки, апатія, депресивні думки.
       Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
       Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21, від 16 серпня 2021 року у справі №361/1110/20, провадження № 61-10458св20.
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_1 насильства щодо ОСОБА_2 та їх малолітніх дітей, носить тривалий характер, а також існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник, як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявника та їх малолітніх дітей. Тому суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 
Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).
       Колегія суддів не бере до уваги заяву ОСОБА_2 в якій вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскільки ОСОБА_2 не відмовилась від своєї заяви про видачу обмежувального припису, обмежувальний припис було видано на 3 місяці і такий фактично закінчився, а відтак підстав для його скасування немає.
       Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                         Шеремета Н.О.