ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3372/22 Справа № 204/5881/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білик І.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 травня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В: 

               В серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
               В позовній заяві позивач посилається на те, що 11 травня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0-35/12-00226-с-а, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 116000,00 гривень з оплатою за процентною ставкою відповідно до п.2.5.1 кредитного договору (11,5 %) строком до 10.05.2019 року. В якості забезпечення по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 035,12,-00226-с-а/1 від 11 травня 2012 року. За вказаним договором поруки ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 12.08.2013 року у розмірі 202 754 грн. 76 коп. з яких: заборгованість строкова за кредитом - 105922 грн. 37 коп., заборгованість прострочена по кредиту- 10077 грн.63 коп.; заборгованість строкова по відсоткам-591 грн.12 коп.; заборгованість прострочена по відсоткам-13462 грн.74 коп.; заборгованість прострочена по сплаті щомісячної комісії-9626 грн.67 коп.; заборгованість по сплаті пені -63074 грн.23 коп. Просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 202 754 грн.76 коп. за кредитним договором № 0-35/12-00226-с-а від 11 травня 2012 року.
               Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року позовні вимоги банку задоволено. 
               Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 0-35/12-00226-с-а від 11 травня 2012 року станом на 12.08.2013 року у розмірі 202 754 грн. 76 коп., з яких: заборгованість строкова за кредитом - 105922 грн. 37 коп., заборгованість прострочена по кредиту - 10077 грн.63 коп.; заборгованість строкова по відсоткам-591 грн.12 коп.; заборгованість прострочена по відсоткам-13462 грн.74 коп.; заборгованість прострочена по сплаті щомісячної комісії-9626 грн.67 коп.; заборгованість по сплаті пені -63074 грн.23 коп. 
               Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі по 1013 грн. 78 коп. з кожного окремо.
               Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк«Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення. 
               Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
               Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
               Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
               У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
               Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0-35/12-00226-с-а, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 116000,00 гривень з оплатою за процентною ставкою відповідно до п.2.5.1 кредитного договору (11,5 %) строком до 10.05.2019 року. 
               Відповідач ОСОБА_1 11 травня 2012 року отримав від банку кредит у розмірі 116000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 11.05.2012 року та меморіальним ордером № 28457266 від 11.05.2012 року. 
               В якості забезпечення за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 035,12,-00226-с-а/1 від 11 травня 2012 року, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед позивачем як солідарний боржник. 
               Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість 12.08.2013 року у розмірі 202 754 грн. 76 коп. з яких: заборгованість строкова за кредитом - 105922 грн. 37 коп., заборгованість прострочена по кредиту- 10077 грн.63 коп.; заборгованість строкова по відсоткам-591 грн.12 коп.; заборгованість прострочена по відсоткам-13462 грн.74 коп.; заборгованість прострочена по сплаті щомісячної комісії-9626 грн.67 коп.; заборгованість по сплаті пені -63074 грн.23 коп., що підтверджується розрахунком. 
               Як вбачається з матеріалів справи відповідачам надсилалися повідомлення з вимогою достроково повернути кредит, проте відповідачі зобов`язання так і не виконали.
               Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя на користь банку. 
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про розгляд справи і винесення заочного рішення 30.12.2013 р. Його не було повідомлено належним чином і він особисто не отримував судової повістки про місце, день та час розгляду справи, через що не мав можливості заперечувати проти позову та у разі незгоди надати до суду свої доводи, заперечення, міркування, що позбавило його права на захист свого права передбаченого ст. 55 Конституції України, є безпідставними з огляду на наступне.
               Як вбачається з матеріалів справи, відповідачам неодноразово направлялися судові повістки за місцем їх проживання та реєстрації, однак, останні в судові засідання не з`являлись, будь яких заяв, заперечень по суті позову, суду не подавали (а.с.80,88,107). Відповідач ОСОБА_1 також повідомлявся шляхом направлення смс-повісток, а також шляхом опублікування оголошення в газеті (а.с.94,100).
               Так, у відповідності до ч. 4 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на день ухвалення оскаржуваного рішення суду), судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення — завчасно. 
               Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на день ухвалення оскаржуваного рішення суду), відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. 
               Як вбачається з матеріалів справи, оголошення в газеті про виклик відповідачів до суду було опубліковано 24 грудня 2013 року(а.с. 100), а оскаржуване рішення ухвалено судом 30 грудня 2013 року, тобто виклик відповідачів було здійснено за три дні до судового засідання, як того вимагала ч. 4 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на день ухвалення оскаржуваного рішення суду).
               Таким чином, з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважався повідомленим про час і місце розгляду справи, а тому його процесуальні права порушено не було.
               Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що позовні вимоги щодо нарахованих до стягнення штрафних санкцій - пені у розмірі 63 074 грн. 23 коп. є безпідставно надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, у зв`язку з чим з урахуванням можливості застосування ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штраф, пеня) міг бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, не можуть бути прийняті до уваги оскільки згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
               За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
               Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
               Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
               Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 89 ЦПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.
               Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір заборгованості відповідачів становить 202 754, 76 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 105 922 грн. 37 коп., заборгованість прострочена по кредиту- 10 077 грн.63 коп., а заборгованість за пенею 63 074 грн. 23 коп., тобто заборгованість за пенею не перевищує заборгованості за тілом кредиту.
               Більш того, апелянтом не надано суду жодних доказів на підтвердження виняткових обставин якими він обґрунтовує наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а посилання на те, що неможливість з його боку виконувати умови Договору по сплаті кредитних зобов`язань виникла через незалежні від нього обставини: в період з 27.09.2021 р. він був звільненим з місця роботи і не працював 8 місяців, через що утворювалась заборгованість, є необґрунтованими та недоведеними. 
               Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
               Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
               Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
               Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко