УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/599/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С. 
Категорія 60 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.                 
з участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 289/599/21 за позовом ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Радомишльського районного  нотаріального округу  Житомирської області  Камінська Людмила  Василівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини 
 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сіренко Н.С. у м. Радомишль,

в с т а н о в и в:
        
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 звернулися до суду із названою позовною заявою та просили визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті їх матері ОСОБА_5 . 
В обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1  помер їх батько ОСОБА_6 , за місцем смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказане майно успадковане їх матір`ю ОСОБА_5  в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК України. Згодом, 04.03.2004 ОСОБА_5 розпорядилася цим майном на власний на розсуд, заповівши своїй дочці ОСОБА_7 , яка зареєструвала на своє ім`я право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2019.
Зазначили, що ОСОБА_5 протягом останніх шести років свого життя проживала у доньки ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , яка разом із сестрою ОСОБА_2 , котра також проживає в цьому місті, постійно надавали своїй матері належний догляд та забезпечували всім необхідним за власні кошти.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку дочки ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою. Позивачі спільними зусиллями організовували перевезення тіла матері на Батьківщину в Україну для поховання в с. Облітки Радомишльського р-ну Житомирської обл.
Позивачі зазначили, що в силу юридичної необізнаності не зверталися до Радомишльської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , тому не змогли прийняти спадщину у встановлений термін.
Також, посилаючись на значну віддаленість місця проживання від місця знаходження спадкового майна, вказали, що вони були позбавлені можливості звернутися до нотаріальної контори у передбачений законом шестимісячний строк, а тому просили суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.
Належним відповідачем вважають ОСОБА_3 , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_7 .
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду цим обставинами, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою поданих доказів. Представник позивачів вказує, що під час оформлення спадщини ОСОБА_7 нотаріусом не було встановлено коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті померлої ОСОБА_5 , а нотаріусом не додержано Порядку вчинення нотаріальних дій.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі є дочками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.16,24,87-88, 89, 90, 97, 98, 99, 100, 101, 102,103, 104 том 1, а.с.23,24,25,26 том 2). 
У власності батька позивачів ОСОБА_6 перебував житловий будинок з погосподарськими спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.30).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .
З письмових пояснень приватного нотаріуса Камінської Л.B. вбачається, що у відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №53979256, сформованої Камінською JI.B. приватним нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області 07.11.2018, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не була заведена, тобто з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ніхто не звертався (т.1 а.с.134 зворот). 
Судом встановлено, що відповідно до довідки виконкому Облітківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області № 266 від 11.07.2013 за померлим ОСОБА_6 рахується жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживала на день смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_5 , що прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом поховання, доглядала, обробляла земельну ділянку, сплачувала платежі.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Волгоград, Росія, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (т.1 а.с.31). 
За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 04.03.2004, за яким заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_7 .
Факт проживання ОСОБА_5 в м. Волгоград Російської Федерації не заперечується сторонами.
Після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 39/2011, із якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася 18.05.2011 дочка спадкодавиці ОСОБА_7 , згідно довідки виконкому Облітківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, була зареєстрована із своїм чоловіком ОСОБА_3 разом із спадкодавцем. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у спадковій справі №39/2011 знаходяться такі заяви:
-заява від 20.05.2011 сина спадкодавця - ОСОБА_8 , який відмовився від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 на користь її дочки ОСОБА_9 ;
-заява від 29.06.2011 сина спадкодавця - ОСОБА_10 , який зазначив, що спадщину після смерті матері ОСОБА_5 він приймає;
-заява від 07.11.2018 сина спадкодавця - ОСОБА_10 , який повідомив, що на час смерті матері він не мав групи інвалідності. Одночасно повідомив, що йому відомо про намір спадкоємиці за заповітом ОСОБА_7 оформити спадщину після смерті матері;
-заява від 23.04.2019 ОСОБА_7 про видачу їй свідоцтва про право на спадщини за заповітом на спадкове майно, серед якого значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
23.04.2019 ОСОБА_7 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно серії ЯБ № 220343 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_11 (згідно примітки закреслене « ОСОБА_12 » не читати, дописаному « ОСОБА_13 » вірити), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та щодо грошових вкладів, які належали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Судом також встановлено, що 11.02.2021 до приватного нотаріуса Камінської Л.B. надійшли заяви від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про прийняття спадщини, однак листом нотаріус повідомила останніх, що вони пропустили встановлений законодавством України шестимісячний строк для прийняття спадщини (т.1 а.с.137-188).
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть від 14.05.2019 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є рідною сестрою позивачів, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Облітки Радомишльського району Житомирської області (т.1 а.с.32).
Після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведено спадкову справу № 280/2019, з якої вбачається, що 04.11.2019 із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини звернувся чоловік померлої - ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області № 198 від 08.07.2019, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім померлої в цьому будинку разом з нею проживав та був зареєстрований на день смерті її чоловік ОСОБА_3 . В матеріалах спадкової справи знаходиться копія Свідоцтва про укладення шлюбу 10.08.1991 між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_15 ». 07.11.2019 до приватного нотаріуса Камінської JI.B. звернувся ОСОБА_16 із листом-повідомленням про відкладення видачі свідоцтва на спадщину ОСОБА_3 
06.08.2020 та 18.01.2021 ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 щодо спадкових земельних ділянок (т.1 а.с. 199-254).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , посилаючись на те, що в силу юридичної необізнаності вони не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини , а строки були пропущенні з поважної причини , так як вони постійно проживали за межами України – в Російській Федерації та доглядали спадкодавицю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що наведені обставини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачі не були позбавлені можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені    у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях;1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає    у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається    з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:    1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах:       від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17,  а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18),     від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19),     від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19),   від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).
Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити  з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.10.2021 по справі № 405/7111/19-ц.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, посилалися на те, що проживали та продовжують проживати у Російській Федерації, їх померла мати проживала разом із ними та вони здійснювали догляд за нею, а також на свою юридичну необізнаність щодо порядку прийняття спадщини.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком першої інстанції суду про те, що зазначені обставини не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили позивачам вчасно здійснити своє право на подання такої заяви, та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. 
Суд правильно застосував висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.04.2020 у справі № 420/23/18, де суд не вважає поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини велику відстань між місцем проживання спадкодавця та спадкоємця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини в системному аналізі чинного на час відкриття спадщини законодавством України (станом на 03.01.2011), яким було передбачено прийняття нотаріусами направлених поштою заяв спадкоємців про прийняття спадщини, та заведення на підставі цих заяв спадкової справи (розділ 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5 ). 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2020 року у справі №466/5674/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Факт проживання позивачів за кордоном сам по собі також не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивачів поза межами України не позбавляло їх можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, як передбачено пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Відомостей про те, що позивачі зверталися до нотаріуса, але їм було відмовлено у прийнятті заяви, у справі немає. Вперше позивачі звернулися до нотаріальної контори у 2021 році, тобто за сплином 10 років з часу смерті матері.
Є правильними висновки суду першої інстанції, що факт проживання ОСОБА_5 в Росії та отримання нею пенсії на території Росії, ще не свідчить, що вона перебувала на повному утриманні у позивачів, які час від часу доглядали за нею, та не може бути безумовною підставою прийняття спадщини.
Також слід зазначити, що недобросовісність поведінки інших спадкоємців щодо ненадання нотаріусу відомостей про інших осіб, які можуть бути спадкоємцями, також не свідчить про поважність причин пропуску позивачами строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою на вчинення спадкоємцями дій з прийняття спадщини.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 589/1863/13-ц.
Інших обставин, які свідчили б про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення ними як спадкоємцями дій щодо прийняття спадщини та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, не встановлено.
Отже наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивачі на момент відкриття спадщини досягли пенсійного віку і відповідно мали право на обов`язкову частку ніким не заперечується, проте для отримання спадщини вони повинні були звернутися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини у строк шість місяців, який почався з часу відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачами не доведено поважність причин, які стали перешкодою для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. 
Суд правильно вважав, що посилання позивачів на постійне місце проживання не можуть бути розцінені в сукупності як об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, яка могла бути подана не лише безпосередньо особисто до нотаріуса по місцю відкриття спадщини, а й направлена поштою, доставлена представником, для чого об`єктивних перешкод у позивача не існувало.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність вимог позивачів на підставі наданих ними доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 05.08.2022.

Головуючий Судді